МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 р.  	№ 400/4400/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла 24 квітня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивачка) до Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі – відповідач) про:
визнання протиправною відмову відповідача від 07.04.2026 № 624/10-05 у встановленні позивачці статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни;
зобов`язання відповідача встановити позивачці статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни на підставі рішення Березнегуватського районного суду від 11.04.2025 у справі № 470/68/25, керуючись статтею 161 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та усталеною судовою практикою, оскільки преюдиціальний факт спільного проживання встановлений судом.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.04.2025 у справі № 470/68/25 встановлено факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, на думку позивачки, відповідач зобов`язаний був встановити їй статус члена сім`ї загиблого ветерана війни. Однак, відповідач протиправно відмовив їй у надані вказаного статусу.
У відзиві на позовну заяву від 26.05.2026 відповідач заперечив проти позову і просив в його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що законодавством не встановлено, що особи, які проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, мають такі самі права, як подружжя в зареєстрованому шлюбі, на отримання пенсії в разі втрати годувальника, допомоги або інших виплат, установлених законом. Установлення судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
02.06.2026 позивачка подала до Миколаївського окружного адміністративного суду заперечення на відзив, які суд долучив до матеріалів справи як відповідь на відзив на позовну заяву. В них вона закцентувала увагу на тому, що згідно з позицією Верховного Суду для цілей соціального захисту членів сімей загиблих військовослужбовців визначальним є не формальний факт реєстрації шлюбу, а встановлений у судовому порядку факт сімейних відносин, який породжує відповідний правовий статус у розумінні спеціального законодавства.
Відповідач у встановлений судом строк правом на подання заперечень не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1331 (Одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок, або документів, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивачка усунула недоліки позовної заяви й подала до суду платіжну інструкцію від 30.04.2026 № 9413-7436-9731-8654 про сплату судового збору в розмірі 1331,20 грн, яка надійшла до Миколаївського окружного адміністративного суду 08.05.2026.
11.05.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та про витребування у відповідача деяких доказів.
До відзиву на позовну заяву від 26.05.2026 відповідач додав витребувані в нього докази.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до Довідки військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2025 № 2212 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України загиблий (померлий) ОСОБА_2 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у складі військової частини НОМЕР_1 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть від 08.01.2025 серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.04.2025 у справі № 470/68/25, яке набрало законної сили 27.05.2025, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 без шлюбу з 07.08.2020 по 18.12.2024.
10.03.2026 позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання їй статусу дружини загиблого захисника України.
Листом від 07.04.2026 № 624/10-05 відповідач відмовив у задоволенні вищенаведеної заяви позивачки, зазначивши про відсутність правових підстав для встановлення особам, щодо яких в судовому порядку встановлено факт проживання однією сім`єю, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни чи члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, оскільки визнання факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем за відсутності реєстрації шлюбу не є підставою визнання її одним із подружжям.
Вважаючи цю відмову відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Пунктом 5 частини першої статті 101 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до частини другої статті 101 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підставою надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.
Процедура надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначені Порядком надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 № 740 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2024 № 416) (далі – Порядок № 740).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 740 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 101 Закону.
Пунктом 13 Порядку № 740 встановлено, що рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Відповідно до абзацу третього підпункту 4 пункту 4 Порядку № 740 підставою для надання заявникам статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є для заявників з числа членів сімей осіб (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, та працівників підприємств, установ, організацій), зазначених у пункті 5 частини першої статті 101 Закону, зокрема, довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за формою згідно з додатком 1, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), у складі якої особа, що загинула (померла), брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Інформація про заявників, яким надано статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України за заявою, поданою в паперовій формі, в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення вноситься таким місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики до Реєстру, а у разі відсутності технічної можливості місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики подає таку інформацію (за наявності) щомісяця до 15 і 28 числа Мінветеранів за формою, визначеною в додатку 1 до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218), – із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 579 (абзац третій пункту 15 Порядку № 740).
Згідно з пунктом 19 Порядку № 740 посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видається за бажанням заявника відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218), – із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 579 (далі – Порядок № 302).
Відповідно до абзацу шостого підпункту 2 пункту 2 Порядку № 302 посвідчення ветерана – один із таких документів у паперовій формі, виданий за бажанням особи, щодо якої створено реєстрову інформацію про наданий відповідний статус згідно із статтями 6-101 Закону, яку внесено до Єдиного державного реєстру ветеранів війни: посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.
Абзацами першим і третім пункту 10 Порядку № 302 встановлено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі – місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики) за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Для отримання посвідчення ветерана, передбаченого цим пунктом, особа з інвалідністю внаслідок війни (крім осіб з числа іноземців та осіб без громадянства, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України), учасник війни, член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, член сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України (їх законний представник чи уповноважена особа) (далі – заявник) подають за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) безпосередньо місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики, зокрема шляхом надсилання засобами поштового зв`язку або через центр надання адміністративних послуг, заяву (у довільній формі), а від імені дитини віком до 14 років таку заяву подає інший з батьків, опікун, піклувальник або інший законний представник.
Згідно з абзацом десятим пункту 10 Порядку № 302 разом із заявою подається витяг з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, оформлений відповідно до вимог пункту 15 Положення про Єдиний державний реєстр ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 700 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 66, ст. 2262).
Отже, повноваження з видачі члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України належать структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики.
Такі посвідчення видаються згідно з даних з Єдиного державного реєстру ветеранів війни особам, які мають статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, який їм наданий на підставі, зокрема, довідки за формою згідно з додатком 1, виданої командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), у складі якої особа, що загинула (померла), брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Водночас абзацом першим пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону, та членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 101 Закону, за їх бажанням видається посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України відповідно.
Відповідно до частини тринадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (пункт 2 Порядку № 379).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 379 посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям – особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.
Абзацами першим і другим пункту 5 Порядку № 379 встановлено, що для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки – про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
Відповідно до абзацу першого пункту 11 Порядку № 379 посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Посвідчення підписуються керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки/уповноваженого органу, скріплюються печаткою із зображенням Державного Герба України та видаються під розпис у журналі про видачу посвідчень, який ведеться в довільній паперовій, а за наявності технічної можливості – в електронній формі. У разі коли посвідчення надсилається заявнику із використанням засобів поштового зв`язку, у зазначеному журналі також зазначається номер і дата реєстру поштового відправлення (пункт 12 Порядку № 379).
У позовній заяві позивачка просить суд зобов`язати відповідача, який є структурним підрозділом Баштанської районної державної адміністрації, встановити їй статус члена сім`ї загиблого ветерана війни.
Вище суд встановив, відповідач має повноваження щодо видачі посвідчень члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.
Натомість посвідчення членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни видаються відповідними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. 
Відтак у відповідача відсутні повноваження щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки це є компетенцією іншого органу державної влади – територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Крім того, 10.03.2026 позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання їй статусу дружини загиблого захисника України, а не члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
За таких обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Що стосується правомірності (протиправності) відмови відповідача листом від 07.04.2026 № 624/10-05 у наданні позивачці статусу дружини загиблого захисника України, то суд зазначає наступне.
Згідно з абзацом третім частини п`ятої статті 101 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 27 Сімейного кодексу України визначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Верховний Суд України у постанові від 10.03.2015 у справі № 21-615а14 і Верховний Суд у постановах від 31.10.2019 у справі № 461/3169/17 і від 24.02.2025 у справі № 240/12904/23 прийшов до висновку, що:
«… у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.
У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя – чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.»
Отже, у розумінні абзацу третього частини п`ятої статті 101 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать один із подружжя. Жінка або чоловік, які на час смерті військовослужбовця проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та / або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають статусу членів сім`ї загиблого (померлого) Захисників і Захисниць України.
Суд встановив, що у заявах по суті справи позивачка підтвердила, що вона не укладала шлюб із ОСОБА_2 .
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.04.2025 у справі № 470/68/25, яке набрало законної сили 27.05.2025, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 без шлюбу з 07.08.2020 по 18.12.2024.
За таких обставин, позивачка не набула статусу членів сім`ї загиблого (померлого) Захисників і Захисниць України.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
З огляду на те, що позивачці відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області відмовити повністю.
2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
5. Учасники справи:
позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );
відповідач: Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області (вул. Полтавська, 13, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56101; код ЄДРПОУ 03194476).
6. Повний текст рішення суду складений 19.06.2026.

Суддя В.Г.Ярощук