ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/4996/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А.В.,

за участю представників учасників справи:
позивача - Верченко І. І. (адвокат),
відповідача - Павлюк В. С. (у порядку самопредставництва),
третьої особи на стороні позивача - Загарії У. Р. (у порядку самопредставництва),
третьої особи на стороні відповідача - Сметанюка І. М. (у порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2025
додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025
(суддя - Бездоля Ю. С.)
та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026
(головуючий - Філінюк І. Г., судді: Аленін О. Ю., Богатир К. В.)

у справі за позовом Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю
до Виконавчого комітету Одеської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності Одеської міської ради
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/661 від 20.05.2026 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 916/4996/24 у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 14.05.2026 про відставку судді ОСОБА_1 .
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2026 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.05.2026 для розгляду справи № 916/4996/24 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуюча - Кондратова І. Д., судді: Вронська Г. О., Мамалуй О. О.
Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. У листопаді 2024 року Радіомовна компанія "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі - позивач, Компанія) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - відповідач, Виконавчий комітет), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради щодо невиконання вимог частини другої статті 21 Закону України "Про медіа" та невжиття заходів для виходу із складу учасників Компанії;
- зобов`язати Виконавчий комітет вжити заходи, передбачені статтею 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", звернутися до державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та надати передбачений частиною п`ятою статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" пакет документів, необхідних для виходу із складу учасників позивача.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Виконавчим комітетом до теперішнього часу не вжито жодних заходів для виконання вимог статті 21 Закону України "Про медіа", а бездіяльність відповідача ставить під загрозу діяльність радіомовної компанії, оскільки не надає можливості продовжити строк дії ліцензії на мовлення та може призвести до застосування Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення стосовно неї санкцій; окрім того, незважаючи на те, що статтею 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та розділом 6 чинного Статуту Компанії передбачено чіткий механізм виходу учасника з товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, а саме такий учасник товариства може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників та отримати вартість його частки та частини прибутку, Виконавчим комітетом до теперішнього часу не вжито жодних заходів для виконання вимог статті 21 Закону України "Про медіа".

Фактичні обставини справи, установлені судами

3. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача станом на час розгляду справи вбачається, зокрема:
- розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду): 800 000,00 грн;
- перелік засновників (учасників) юридичної особи: Виконавчий комітет Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 04056919) із розміром частки засновника (учасника): 200 000,00 (25%); ТОВ "Одеса-Мама" (код ЄДРПОУ 35818194) із розміром частки засновника (учасника): 600 000,00 (75%);
- вид діяльності, зокрема: 60.10 Діяльність у сфері радіомовлення; 60.20 Діяльність у сфері телевізійного мовлення; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.

4. В матеріалах справи наявна ліцензія на мовлення серії НР № 01179-м від 24.07.2017 з додатками, яка видана Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення позивачу - Радіомовній компанії "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, строком дії до 24.07.2024.

5. Відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу № 1 позачергових Загальних зборів учасників Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ від 04.02.2025:
- на Загальних зборах присутні учасники Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ: ТОВ "Одеса-Мама", яке загалом володіє 75%; Виконавчий комітет Одеської міської ради, який загалом володіє 25%; на загальних зборах учасників Товариства присутні всі учасники/представники учасників, які сукупно володіють 100% статутного капіталу; відповідно до вимог закону та Статуту Загальні збори є повноважними;
- порядок денний Загальних зборів: 1. Про обрання Голови та Секретаря Зборів; 2. Про розподіл чистого прибутку Товариства за 2010-2022 років та прийняття рішення про виплату дивідендів; 3. Про стан виконання Товариством вимог Закону України "Про медіа" щодо структури власності суб`єктів у сфері аудіовізуальних медіа; 4. Про внесення змін до статуту Товариства; 5. Про надання повноважень на здійснення дій від імені Товариства;
- з другого питання порядку денного слухали Генерального директора Товариства Козира Олександра Олександровича зі звітом, який повідомив, що за період 2010-2022 років "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ отримано чистий прибуток на загальну суму 418 112,93 грн та збиток у розмірі 1 019 764,59 грн; з другого питання порядку денного вирішили: керуючись положеннями Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Статуту Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ та результатами аудиторського звіту від 03.01.2023, спрямувати 20 905,64 грн з отриманого за період з 01.01.2010 до 31.12.2022 чистого прибутку на загальну суму 418 112,93 грн на формування резервного фонду товариства (418 112,93 грн *5%); суму чистого прибутку в розмірі 397 207,29 грн, яка залишається після формування резервного фонду, та кошти резервного фонду у розмірі 20 905,64 грн направити на покриття збитків Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ; голосування з другого питання порядку денного: "За" - учасник Товариства - представник ТОВ "Одеса-Мама", який володіє 75% відсотками голосів; "Проти" -учасник Товариства - представник Виконавчого комітету Одеської міської ради, який володіє 25% відсотками голосів; "Утрималися" - немає; рішення прийнято більшістю голосів - 75%;
- з третього питання порядку денного вирішили: зобов`язати Учасника Товариства - Виконавчий комітет Одеської міської ради упродовж 30 днів з дати прийняття рішення Загальних зборів Товариства від 04.02.2025 вжити заходи щодо виходу із складу Учасників Товариства на підставі та у порядку, визначеному Статутом Товариства та Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"; голосування з третього питання порядку денного: "За" - учасник Товариства - представник ТОВ "Одеса-Мама", який володіє 75% відсотками голосів; "Проти" - учасник Товариства - представник Виконавчого комітету Одеської міської ради, який володіє 25% відсотками голосів; "Утрималися" - немає; рішення прийнято більшістю голосів - 75%.

6. Відповідачем на підтвердження власних доводів про відсутність підстав для задоволення позову було надано наступні документи, які наявні в матеріалах справи:
- листи між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Радіомовною компанією «Радіо-Одеса» у вигляді ТОВ за період 2012-2017 роках, які складені іноземною мовою (російською), без надання їх належного перекладу українською мовою, які судом до уваги в якості доказів не приймаються, оскільки вказане унеможливлює для суду оцінку таких документів як доказів у справі, зокрема, достовірно встановити зміст такого документу та дії, які вчинені на підставі вказаного документу особами (постанова КГС ВС від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (№ 910/19964/23);
- лист від 15.05.2020, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача повідомити про дату, час проведення чергових річних Загальних зборів учасників Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ та включити у порядок денний питання відносно розподілення прибутку, що залишився у Товариства за підсумками роботи у 2015-2019 роках;
- лист від 14.05.2021, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача повідомити про дату, час проведення чергових річних Загальних зборів учасників Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ за підсумками роботи у 2020 році;
- лист від 12.07.2021, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача надати прогнозовані надходження дивідендів учасників Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ на 2022-2024 роки;
- лист від 15.07.2022, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача надати копії діючого Статуту, протоколів Загальних зборів учасників, річних звітів та балансів за 2021 рік;
- лист від 27.02.2023, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача надати перелік послуг, що надавалися/надаються Радіомовною компанією "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ;
- лист від 16.03.2023 № 01-13/469, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача надати копії діючого Статуту, протоколів Загальних зборів учасників, річних звітів та балансів за 2010-2022 роки;
- лист від 24.08.2023 № 01-13/1877, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача надати прогнозовані надходження дивідендів учасників Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ на 2024 рік;
- рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 1494 від 23.11.2023, яким за результатами планової виїзної перевірки Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ, визнано про відсутність порушень законодавства та умов ліцензії;
- лист від 13.11.2024 № 01-13/2222, в якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив позивача провести річні загальні збори з включенням до порядку денного питання відносно розподілу чистого прибутку Товариства за 2010-2022 роки, прийняття рішення про виплату дивідендів;
- лист Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 10.12.2024 № 2062-11.1-29, до якого додано рішення Одеської міської ради від 15.10.2001 № 2676-XXIII "Про передачу функції по управлінню пакетами акцій (частками, паями) міської ради господарських товариств Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради"; додатком до вказаного рішення ОМР є перелік підприємств, серед яких значиться Радіомовна компанія "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ.

7. Окрім того, в матеріалах справи наявні надані третьою особою - Департаментом комунальної власності Одеської міської ради на спростування позовних вимог наступні документи:
- доповідна записка Одеському міському голові, в якій заявлено прохання надати дозвіл на внесення на розгляд чергового засідання Виконкому, призначеного на 27.03.2025, проекту рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради "Про внесення на розгляд Одеській міській раді проекту рішення "Про включення до переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які підлягають приватизації частки Виконавчого комітету Одеської міської ради у розмірі 25% у статутному капіталі Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ та її приватизацію" поза порядком денним; 
- лист Департаменту комунальної власності Одеської міської від 03.04.2025, в якому повідомлено про підготовку проекту рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради "Про внесення на розгляд Одеській міській раді проекту рішення "Про включення до переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які підлягають приватизації частки Виконавчого комітету Одеської міської ради у розмірі 25% у статутному капіталі Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді ТОВ та її приватизацію" та ініційовано його внесення на розгляд на позачерговому засіданні 10.04.2025.

8. Також в матеріалах справи наявні надані третьою особою - Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення додаткові документи, що додані до останніх пояснень щодо виконання суб`єктами у сфері медіа частини другої статті 21 Закону України "Про медіа", а саме: рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 2803 від 26.09.2024; № 2804 від 26.09.2024; № 3106 від 07.11.2024.

9. Вважаючи, що відповідачем не вжито заходів для виконання вимог статті 21 Закону України "Про медіа", позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

10. 03.07.2025 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, яким позов задовольнив частково; визнав протиправною бездіяльність Виконавчого комітету щодо невиконання вимог частини другої статті 21 Закону України "Про медіа"; зобов`язав Виконавчий комітет вжити заходи щодо виходу зі складу учасників Компанії; в іншій частині позову - відмовив.

11. 18.07.2025 Господарський суд Одеської області ухвалив додаткове рішення, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, яким стягнув з Виконавчого комітету на користь Компанії судові витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги у загальному розмірі 26 000,00 грн, у задоволенні решти заяви відмовив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу. 

12. 09.02.2026 Виконавчий комітет надіслав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та додаткове рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 

13. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає пункт 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

14. В обґрунтування зазначає, що суди попередніх інстанцій виснували, що саме Виконавчий комітет Одеської міської ради начебто допустив бездіяльність, яка виражена у недотриманні вимог частини другої статті 21 Закону України "Про медіа", що на переконання скаржника очевидно не узгоджується з імперативними приписами пункту 17 розділу X Закону України "Про медіа". Скаржник вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питань застосування положень частини другої статті 21 та пункту 17 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про медіа" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 46, частини п`ятої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" у подібних правовідносинах в частині можливості покладення обов`язку приведення структури власності суб`єкта у сфері аудіовізуальних медіа на виконавчий орган місцевої ради, який таким суб`єктом не є, без прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо управління об`єктом комунальної власності.

15. Скаржник також вважає, що додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025, яке є невід`ємною складовою частиною основного (первісного) рішення у справі № 916/4996/24, та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, якою згадане додаткове рішення залишено без змін, підлягають безумовному скасуванню в разі скасування рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2025.

16. Також, 06.02.2026 Департамент комунальної власності Одеської міської ради надіслав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

17. Верховний Суд ухвалою від 02.03.2026 касаційну скаргу залишив без руху із наданням скаржнику строку для приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України, шляхом уточнення підстав касаційного оскарження судових рішень, подання уточненої касаційної скарги та доказів доплати судового збору.

18. 11.03.2026 до Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додав уточнену редакцію касаційної скарги та платіжну інструкцію про доплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі. 

19. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає випадки, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

20. Обґрунтовуючи наявність випадку відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача "вжити заходів щодо виходу зі складу учасників товариства", що не відповідає критеріям визначеності, правової ясності та виконуваності судового рішення, і не врахували правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв належного та ефективного способу захисту порушеного права, викладені, зокрема, у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, а також у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 06.04.2021 у справі № 915/1890/19, що обраний спосіб захисту має бути таким, що забезпечує реальне відновлення порушеного права, є чітко визначеним, конкретним та підлягає виконанню у виконавчому провадженні, а обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові.

21. Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що відсутні висновки щодо застосування норм частини другої статті 21 та пункту 17 розділу X Закону України "Про медіа", а саме щодо питання: чи породжують зазначені норми права цивільно-правовий (корпоративний) обов`язок органу місцевого самоврядування, як учасника господарського товариства приватного права, вчинити розпорядчу дію щодо комунального активу (корпоративної частки) шляхом виходу з товариства або її відчуження? Скаржник зазначає, що відсутні правові висновки, у яких би Верховний Суд аналізував взаємодію спеціального медійного законодавства (Закону України "Про медіа") з корпоративним правом та правом органу місцевого самоврядування, давав відповідь на питання, чи може регуляторне обмеження, встановлене для суб`єкта у сфері медіа, трансформуватися у прямий корпоративний обов`язок його учасника, органу місцевого самоврядування, визначав межі судового втручання у реалізацію повноважень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження комунальною власністю у зв`язку з вимогами галузевого законодавства.

22. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

23. Вказаний відзив мотивовано наступним:

- є необґрунтованими та такими, що не відповідають Конституції України та Закону України "Про медіа" доводи Департаменту про відсутність у Виконавчого комітету, який є учасником господарського товариства, що здійснює діяльність у сфері медіа, зобов`язань щодо виконання вимог Закону України "Про медіа" та припинення корпоративних відносин з товариством;

- доводи Департаменту про те, що зобов`язання Виконавчого комітету вжити заходи щодо виходу суперечить природі корпоративного права та межам судового заходу, також не ґрунтуються на положеннях закону та не враховують вимоги Закону України "Про медіа", які є обов`язковими для виконання;

- безпідставним твердження скаржника про те, що обраний судами спосіб захисту не відповідає вимогам визначеності, правової ясності та виконуваності судового рішення;

- доводи Департаменту щодо процесуальних порушень, допущених судом, а саме неналежної оцінки доказів активних дій Відповідача, направлених на врегулювання спірної ситуації, є необ`єктивними та спростовуються матеріалами справи.

24. Також позивачем подано відзив на касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

25. Вказаний відзив мотивовано наступним:

- доводи Виконавчого комітету щодо відсутності у нього обов`язку виконувати вимоги Закону України "Про медіа", оскільки він не є суб`єктом у сфері медіа суперечать нормам Конституції України та одному із основних принципів діяльності органів місцевого самоврядування, закріплених статтею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а саме принципу законності, а також положенням Закону України "Про медіа", вимоги якого щодо структури власності неможливо виконати без вжиття саме Виконавчим комітетом юридично значущих дій;

- доводи Виконавчого комітету про те, що до його відання не віднесено порушене у позові питання, яке стосується регулювання корпоративних відносин, не ґрунтуються на нормах Цивільного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю";

- не ґрунтуються на нормах закону та фактичних обставинах справи аргументи Виконавчого комітету про відсутність порушеного права позивача через те, що проведеною у 2023 році перевіркою Національної Ради України з питань телебачення та радіомовлення не зафіксовано порушення Закону України "Про медіа" в діяльності Радіомовної компанії.

26. Окрім того, від Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення надійшли письмові пояснення на касаційні скарги, в яких зазначено наступне:

- матеріали планової виїзної перевірки, здійсненої у жовтні 2023 року відповідно до рішення Національної ради від 14.09.2023 № 862, не можуть вважатися доказами на підтвердження або спростування дотримання позивачем вимог частини другої статті 21 Закону станом на дату подання заяви щодо продовження строку дії ліцензії на
мовлення № 06/31-01 від 31.05.2024;

- Національна рада має право ухвалити рішення про відмову ліцензіату в продовженні строку дії ліцензії, якщо: структура власності ліцензіата не відповідає вимогам, визначеним частинами першою - третьою статті 21 Закону України "Про медіа";

- силу вимог Закону суб`єкти у сфері медіа зобов`язані були до 30.09.2023 привести структуру власності у відповідність до вимог Закону;

- Національною радою в межах реалізації наглядових функцій виявлено низку випадків, у яких суб`єкти у сфері аудіовізуальних медіа порушували вимоги частини другої статті 21 Закону України "Про медіа", у зв`язку з чим Національною радою було вжито заходи реагування.

Позиція Верховного Суду
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

27. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

28. Здійснюючи касаційне провадження, Суд зазначає таке.

29. Відповідно до статті 100 ЦК України учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону. Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.

30. Відповідно до статті 117 ЦК України учасники господарського товариства зобов`язані: 1) додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів; 2) виконувати свої зобов`язання перед товариством, у тому числі ті, що пов`язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом; 3) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства. Учасники господарського товариства можуть також мати інші обов`язки, встановлені установчим документом товариства та законом.

31. Згідно зі статтею 169 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

32. Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" управління товариствами з обмеженою відповідальністю та товариствами з додатковою відповідальністю, у статутних капіталах яких є частка держави або органів місцевого самоврядування, регулюється цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами.

33. Статтею 6 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що учасники товариства зобов`язані: 1) дотримуватися статуту; 2) виконувати рішення загальних зборів учасників товариства. Учасники можуть мати обов`язки, встановлені законом та статутом товариства.

34. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі.

35. Згідно із пунктами 1, 56 частини першої статті 1 Закону України "Про медіа" аудіовізуальне медіа - медіа-сервіс, основним призначенням якого або відокремленої частини якого є надання загальній аудиторії доступу до програм, що здійснюється з інформаційною, розважальною чи навчальною метою під редакційним контролем суб`єкта у сфері медіа за допомогою електронних комунікаційних мереж, а саме: телевізійне мовлення (лінійний аудіовізуальний медіа-сервіс) або аудіовізуальний медіа-сервіс на замовлення (нелінійний аудіовізуальний медіа-сервіс); радіомовлення (лінійний аудіомедіа-сервіс) або аудіальний медіа-сервіс на замовлення (нелінійний аудіомедіа-сервіс); структура власності суб`єкта у сфері медіа - система взаємовідносин юридичних та фізичних осіб, що дає змогу визначити: усіх ключових учасників (включаючи публічні компанії) і кінцевого бенефіціарного власника суб`єкта у сфері медіа; усіх ключових учасників кожної юридичної особи, яка існує у ланцюгу володіння корпоративними правами суб`єкта у сфері медіа; усіх осіб, які мають пряму та/або опосередковану істотну участь у суб`єкті у сфері медіа; відносини контролю щодо суб`єкта у сфері медіа між усіма особами, визначеними абзацами другим - четвертим цього пункту.

36. Відповідно до статті 13 Закону України "Про медіа" для цілей цього Закону суб`єктами у сфері медіа є: 1) суб`єкти у сфері аудіовізуальних медіа; 2) суб`єкти у сфері друкованих медіа; 3) суб`єкти у сфері онлайн-медіа; 4) провайдери аудіовізуальних сервісів; 5) провайдери платформ спільного доступу до відео; 6) постачальники електронних комунікаційних послуг для потреб мовлення з використанням радіочастотного спектра.

37. Частиною п`ятою статті 14 Закону України "Про медіа" визначено, що особливими видами суб`єктів у сфері аудіовізуальних медіа є: 1) суб`єкт у сфері суспільних аудіовізуальних медіа-сервісів - акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", що утворене і діє відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України" та цього Закону; 2) суб`єкт у сфері аудіовізуальних медіа-сервісів іномовлення - юридична особа, що утворена і діє відповідно до Закону України «Про систему іномовлення України» та цього Закону; 3) суб`єкти у сфері місцевих публічних аудіовізуальних медіа-сервісів та аудіовізуальних медіа-сервісів громад - суб`єкти, особливості діяльності яких визначено розділом III цього Закону; 4) суб`єкт у сфері парламентського мовлення - державне підприємство "Парламентський телеканал "Рада" або його правонаступник.

38. Статтею 29 Закону України "Про медіа" встановлено, що видами публічних аудіовізуальних медіа в України є: 1) національні публічні аудіовізуальні медіа - суспільні аудіовізуальні медіа та аудіовізуальні медіа іномовлення; 2) місцеві публічні аудіовізуальні медіа; 3) аудіовізуальні медіа громад. Суб`єктом у сфері суспільних аудіовізуальних медіа є акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", що діє відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України". Суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа іномовлення є Державне підприємство "Мультимедійна платформа іномовлення України", що діє відповідно до Закону України "Про систему іномовлення України". Суб`єктами у сфері місцевих публічних аудіовізуальних медіа є комунальні некомерційні підприємства, засновані органами місцевого самоврядування, у тому числі на основі договору про співробітництво у порядку, встановленому Законом України "Про співробітництво територіальних громад", а також непідприємницькі товариства, не менш як 50 відсотків статутного капіталу яких належить органам місцевого самоврядування. Суб`єкти у сфері місцевих публічних аудіовізуальних медіа діють у територіальних громадах сіл, селищ та міст, у тому числі в об`єднаних територіальних громадах сіл, селищ та міст, а також у громадах областей та регіонів. Суб`єктами у сфері аудіовізуальних медіа громад можуть бути громадські об`єднання, а також засновані ними установи, непідприємницькі товариства або підприємства, що створені для некомерційної діяльності. Суб`єкти у сфері аудіовізуальних медіа громад діють у громадах, що об`єднані спільним інтересом (національністю, мовою, професією, творчою діяльністю, захопленнями тощо). Публічні аудіовізуальні медіа поширюються з метою задоволення демократичних, інформаційних, соціальних та культурних потреб українського суспільства, аудіовізуальні медіа іномовлення - для об`єктивного інформування іноземної аудиторії про події в Україні та світі. Публічні аудіовізуальні медіа є сервісами загального економічного інтересу.

39. Частиною першою статті 97 Закону України "Про медіа" унормовано, що Національна рада здійснює нагляд та контроль за дотриманням суб`єктами у сфері медіа законодавства та/або умов ліцензій відповідно до вимог цього Закону.

40. Відповідно до статті 109 Закону України "Про медіа" за результатами розгляду питання про порушення законодавства та/або умов ліцензії Національна рада ухвалює одне з таких рішень: 1) про відсутність порушення законодавства та/або умов ліцензії; 2) про застосування до суб`єкта у сфері медіа заходів реагування, передбачених цим Законом; 3) про проведення додаткової перевірки. Прийняте Національною радою рішення публікується на офіційному веб-сайті Національної ради, розміщується в електронному кабінеті, а також надсилається у письмовій формі суб`єкту у сфері медіа упродовж трьох робочих днів з дня його оприлюднення.

41. За встановленими судами обставинами, станом на час розгляду даної справи у переліку засновників (учасників) юридичної особи позивача - Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю значаться: Виконавчий комітет Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 04056919) із розміром частки засновника (учасника): 200 000,00 (25%); ТОВ "Одеса-Мама" (код ЄДРПОУ 35818194) із розміром частки засновника (учасника): 600 000,00 (75%).

42. У листі від 06.06.2024 № 17/3814 Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення повідомила позивача про необхідність доопрацювання поданих документів щодо продовження строку дії ліцензії, зокрема, у пункті d листа зауважено, що: згідно із ЄДР засновниками підприємства є Виконавчий комітет Одеської міської ради; відповідно до частини другої статті 21 Закону України "Про медіа" суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа не може бути особа, до структури власності якої входять державні органи, органи місцевого самоврядування, їх об`єднання, крім винятків, передбачених законом, політичні партії, їх структурні підрозділи, а також юридичні особи, засновані такими суб`єктами, крім наукових установ, закладів освіти та закладів культури.

43. Надаючи оцінку доводам скаржників, заявленим з підстав передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

44. Закон України "Про медіа" набрав чинності 31.03.2023, а отже шестимісячний строк для приведення структури власності відповідно до вимог частини другої статті 21 Закону України "Про медіа" сплив 30.09.2023. Таким чином, з 01.10.2023 структура власності суб`єктів у сфері медіа повинна відповідати вимогами частини другої статті 21 Закону України "Про медіа".

45. Як обґрунтовано зазначено судами попередніх інстанцій, норма частини другої статті 21 Закону України "Про медіа" стосується правовідносин, які виникли у даній справі, оскільки винятки, що зауважені у вказаній статті, не відносяться до сторін у справі, оскільки позивач не є ані публічним аудіовізуальним медіа, ані суб`єктом у сфері парламентського мовлення.

46. Обґрунтовуючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що відповідач - Виконавчий комітет Одеської міської ради, як виконавчий орган Одеської міської ради, повинен, з одного боку, діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а також, з іншого боку, як учасник Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з часткою у 25% повинен виконувати рішення такого товариства, які прийняті відповідно до Статуту, а отже наразі допустив бездіяльність, яка виражена у недотриманні вимог частини другої статті 21 Закону України "Про медіа".

47. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

48. Згідно з частиною другою статті 21 Закону України "Про медіа" суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа не може бути особа, до структури власності якої входять державні органи, органи місцевого самоврядування, їх об`єднання, крім винятків, передбачених законом, політичні партії, їх структурні підрозділи, а також юридичні особи, засновані такими суб`єктами, крім наукових установ, закладів освіти та закладів культури. Зазначені обмеження не поширюються на публічні аудіовізуальні медіа та на суб`єкт у сфері парламентського мовлення.

49. Пунктом 17 розділу X Закону України "Про медіа" визначено, що впродовж шести місяців з дня набрання чинності цим Законом суб`єкти у сфері медіа, структура власності яких не відповідає вимогам цього Закону, зобов`язані привести структуру власності у відповідність із вимогами цього Закону.

50. Так, законодавством чітко визначено шляхи, за якими відповідач з власної волі може відчужити частку (стаття 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") або вийти зі складу учасників товариства (стаття 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

51. Разом з тим, наведені положення Закону України "Про медіа" не встановлюють обов`язку учасника суб`єкта у сфері медіа, який (учасник) відноситься до державних органів, органів місцевого самоврядування, їх об`єднання, привести структуру власності у відповідність із вимогами цього Закону, натомість такий обов`язок покладено на сам суб`єкт у сфері медіа.

52. При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

53. З наведеного убачається, що вирішення питання щодо розпорядження власними корпоративними правами відноситься в цьому випадку з однієї сторони до особистих прав органу місцевого самоврядування як учасника Компанії, а з іншої сторони також до дискреційних повноважень самого органу місцевого самоврядування щодо відчуження корпоративних прав, які належать до комунальної власності.

54. Відтак, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій щодо часткового задоволення позову, оскільки неправомірним є зобов`язання органу місцевого самоврядування судовим рішенням виконувати дії, вчинення яких законодавством покладено на іншу особу - суб`єкт у сфері медіа, а також, з огляду на наведені положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зобов`язання вчинити дії, які особа згідно із чинним законодавством не має обов`язку вчиняти, буде втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

55. Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

56. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

57. Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 

58. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

59. Зі змісту постанов Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19 слідує, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

60. Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. 

61. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. 

62. На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № І 5-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. 

63. Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). 

64. Враховуючи вищенаведене, рішення судів про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вжити заходи щодо виходу зі складу учасників Компанії містять абстрактні вимоги, надати оцінку виконанню або невиконанню яких, не вбачається за можливе, оскільки вжиття таких невизначених заходів не є тотожним виходу зі складу учасників Компанії. До того ж, із наведених підстав, вимоги позивача та часткове задоволення таких вимог судами попередніх інстанцій не здатні забезпечити реального поновлення прав, на захист яких подано цей позов. Відтак, у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для часткового задоволення позову у даній справі.

65. Водночас при ухваленні даної постанови колегія суддів також враховує, що ані Закон України "Про медіа", ані Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не наділяють правом Товариство ставити питання щодо виходу його учасника (засновника) з Товариства. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

67. Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 

68. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

69. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального права в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і дійшов висновку, що оскаржувані рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 в частині задоволення позовних вимог слід скасувати, як такі, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у вказаній частині, з підстав наведених у цій постанові. 

70. Відтак, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025, яке є невід`ємною складовою частиною основного (первісного) рішення у справі № 916/4996/24, та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, якою вказане додаткове рішення залишено без змін, також підлягають скасуванню.

Розподіл судових витрат

71. За змістом частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, він змінює розподіл судових витрат. 

72. Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 3 частини першої статті 308, статтями 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 916/4996/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у вказаній частині. В решті вказані судові рішення залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 916/4996/24, якою вказане додаткове рішення залишено без змін, скасувати.

4. Стягнути з Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65004, Одеська обл., м. Одеса, Думська площа, буд. 1, код ЄДРПОУ 20999247) на користь Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, Біржова площа, буд. 1, код ЄДРПОУ 04056919) 7 267 грн (сім тисяч двісті шістдесят сім гривень) 20 коп. судових витрат на судовий збір за подання апеляційної скарги та 9 689 грн (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень) 60 коп. судових витрат на судовий збір за подання касаційної скарги. 

5. Стягнути з Радіомовної компанії "Радіо-Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65004, Одеська обл., м. Одеса, Думська площа, буд. 1, код ЄДРПОУ 20999247) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, буд. 1, код ЄДРПОУ 26302595) 7 267 грн (сім тисяч двісті шістдесят сім гривень) 20 коп. судових витрат на судовий збір за подання апеляційної скарги та 9 689 грн (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень) 60 коп. судових витрат на судовий збір за подання касаційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

О. Мамалуй