Справа № 450/5882/25 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О 
Провадження № 22-ц/811/128/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
без участі сторін, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плейс Кар» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плейс Кар» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, 18 жовтня 2025 року на офіційну електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плейс Кар»  направлено адвокатський запит в інтересах ОСОБА_2 про надання інформації. 
Із адвокатського запиту вбачається, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , його батьком є ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сином померлого ОСОБА_2 після смерті батька подано заяву про прийняття спадщини після померлого та нотаріусом заведено спадкову справу. 
При цьому, ОСОБА_2 після спливу шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва на право на спадщину за законом, дізнався про відсутність у спадкодавця (померлого батька) будь-якого рухомого та нерухомого майна.
За життя батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розповідав сину про придбання авто, яке мають доставити із США. 
Також батько зазначав, що ним сплачені кошти за даний автомобіль ТОВ «ПЛЕЙС КАР». Даний факт передачі грошових коштів може підтвердити свідок. При цьому, а ні грошових коштів, а ні автомобіля в наявності немає. 
До моменту звернення до суду з позовом, відповідачем у справі так і не надано відповіді на адвокатський запит чим порушено норми ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
З врахуванням зазначених обставин, просив визнати протиправною бездіяльність ТОВ «ПЛЕЙС КАР» у не наданні відповіді на адвокатський запит від 18 жовтня 2025 року адвоката Шевченка Олега Анатолійовича, який діє в інтересах клієнта ОСОБА_2 та зобов`язати ТОВ «ПЛЕЙС КАР» надати відповідь на адвокатський запит від 18 жовтня 2025 року адвоката Шевченка Олега Анатолійовича, який діє в інтересах клієнта ОСОБА_2 . 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плейс Кар» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалу разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами надіслано позивачу.
Роз`яснено позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції адміністративного суду.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року оскаржив ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що відмова у наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, передбачають відповідальність встановлену законом, крім випадків відмови у наданні інформації з обмеженим доступом.
Адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної інформації для надання правової допомоги у зв`язку з чим відносини, які склалися щодо зобов`язання відповідача надати відповідь на адвокатський запит не може бути публічно-правовим спором в розумінні КАС України.
Просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14 травня 2026 року, є дата складення повного судового рішення – 22 травня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд прийшов до висновку, що  відповідач є суб`єктом владних повноважень, а підставою звернення до суду фактично стала його відмова у наданні інформації, вимоги до нього повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.
Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
У ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника (у даному випадку інтересу тієї особи, яку представляє ОСОБА_1 як адвокат). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».
Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
З огляду на п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні відповіді на здійснений ОСОБА_1 як адвокатом, адвокатського запиту.
Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплене право адвоката під час здійснення адвокатської діяльності вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, окрім іншого: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; 4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; 8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; 11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.
Закон визначає адвокатський запит- як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За приписами ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
З огляду на встановлені обставини справи, адвокатом ОСОБА_1 до ТОВ «Плейс Кар» був спрямований адвокатський запит від 18 жовтня 2025 року саме у відповідності та порядку ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Спрямування такого запиту, є реалізацією адвокатом свого права визначеного цим Законом.
При чому, сам по собі адвокатський запит, сформований та спрямований на реалізацію прав адвоката в порядку ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», жодних посилань на порядок формування та підстав визначених відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», такий адвокатський запит не містив. 
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плейс Кар» з адвокатським запитом надати інформацію, а саме, щодо наявності автомобіля, грошові кошти за який було сплачено ОСОБА_3 у розмірі близько 18 тис. доларів США, який може успадкувати син померлого ОСОБА_2 .
Разом із тим, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Плейс Кар» не є суб`єктом владних повноважень, а запитувана інформація не є публічною, а стосується особистого інтересу ОСОБА_2 , в інтересах якого, адвокатом Шевченком О.А. подано адвокатський запит.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту.
Відносини, які склалися між позивачем та ТОВ «Плейс Кар» щодо зобов`язання останнього надати відповідь на адвокатський запит, не є публічно-правовими у розумінні КАС України, а відтак не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Правовідносини сторін спору не є подібними до правовідносин сторін у справі № 826/5331/18, яка були предметом перегляду Верховним Судом, та на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, оскільки відповідачем у вказаній справі, був суб`єкт владних повноважень, зокрема: Антимонопольний комітет України.
Враховуючи суть спірних правовідносин, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16 січня 2019 року по справі №686/23317/13-а, колегія суддів дійшла висновку, що адвокатський запит Шевченка О.А. не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, а тому даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про підсудність цієї справи адміністративному суду є помилковим.
Відповідно ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.