УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 279/596/26	Головуючий у 1-й інст. Пацко О. О.	
Категорія 146	Доповідач Скітневська О.М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з участю: особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Криніна Ігоря Олександровича, потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого Потопальського Миколи Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника Криніна Ігоря Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 гривень судового збору.
Згідно з постановою суду ОСОБА_3 17.01.2026 року о 20:40 год. в м. Коростень по вул. Селезньова,146А, керуючи автомобілем "Нісан" НОМЕР_1 , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю "Хюндай" НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.16.6, п.2.3б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду захисник Кринін І.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову за результатами апеляційного розгляду скарги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки не доведено порушення п.16.6 ПДР України в діях водія ОСОБА_1 . Також зазначає, що судом безпідставно відхилені його клопотання про призначення експертизи та приєднання письмового доказу – схеми ДТП, складеної адвокатом, необгрунтовано не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 . На підставі вказаних доказів міг бути доведений причинно-наслідковий зв`язок між ДТП і порушенням ПДР України іншим водієм ОСОБА_2 , а саме порушення ним швидкісного режиму в населеному пункті при складних погодних умовах. Вважає, що судом порушено норми процесуального права оголошенням вступної та резолютивної частини постанов, а не повного тексту судового рішення.
В апеляційній скарзі просить долучити до матеріалів справи складену ним схему місця ДТП та призначити комплексну судову трасологічну, фото-відео технічну та автотехнічну експертизу обставин і механізму ДТП, клопотання про що були ним подані в суді першої інстанції. 
Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що 07.04.2026 судом було проголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови, а повний текст отримано поштою 15.04.2026.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник Кринін І.О. підтримали апеляційну скаргу та заявлені клопотання. 
Потерпілий ОСОБА_2 та його представник Потопальський М.В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги та заявлених клопотань.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд враховує, що у судовому засіданні 07.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваної постанови, а повний текст надіслано ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом, який отримано 15.04.2026. Апеляційна скарга подана 19.04.2026, тобто в десятиденний строк з цієї дати. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення учасників справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, в цілому, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, грунтуються на належних та допустимих доказах. 
Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 3569247 від 17 січня 2026 року, 17.01.2026 року о 20:40 год. в м. Коростень по вул. Селезньова,146А, керуючи автомобілем "Нісан" НОМЕР_1 , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю "Хюндай" НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.16.6, п.2.3б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
За положеннями інкримінованих порушень пунктів ПДР України:
2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
16.6 - повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
При цьому, ПДР містять норми, які зобов`язують водіїв при повороті ліворуч дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку, не лише на регульованих перехрестях.
Так, відповідно до п.16.13 ПДР на нерегульованому перехресті перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.
Згідно з п. 10.4 ПДР водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
Таким чином, у всіх можливих ситуаціях (на регульованому перехресті, на нерегульованому перехресті і поза перехрестям) водій зобов`язаний дати дорогу зустрічним транспортним засобам.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції заслухано пояснення водія ОСОБА_1 , який винним себе в скоєнні даного правопорушення не визнав, потерпілого ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_5 , досліджено інші докази, а саме: 
- письмові пояснення водія ОСОБА_1 , який свою вину визнав і пояснив, що, повертаючи ліворуч, проявив неуважність та не пропустив зустрічний автомобіль, що призвело до механічних пошкоджень ТЗ;
- письмові пояснення водія ОСОБА_2 , який зазначив, що він рухався по своїй смузі руху, коли помітив, що зустрічний автомобіль "Нісан", повертаючи ліворуч, не надав йому переваги у русі, що призвело до зіткнення та пошкодження ТЗ; 
- схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.01.2026, на якій зафіксовано розташування ТЗ після зіткнення на вул. Селезньова,146А в м. Коростень, а саме автомобіля "Нісан", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2 , та описано видимі пошкодження транспортних засобів: автомобіля "Нісан", реєстраційний номер НОМЕР_1 - в задній правій частині, автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2 – в передній правій частині, які є характерними для обставин, описаних у протоколі, а саме зіткнення ТЗ "Хюндай", який рухався прямо, з ТЗ "Нісан", який здійснював поворот ліворуч;
- рапорт чергового Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 17.01.2026;
- відеозапис з камери нагляду, на якому зафіксовано, як автомобіль "Нісан" здійснює поворот ліворуч за наявності в полі зору водія автомобіля "Хюндай", який рухається у зустрічному напрямку;
- відеозаписи з портативного відеореєстратора поліцейського сектору реагування патрульної поліції з фіксацією наслідків ДТП, на якому зафіксовані пояснення водія ОСОБА_1 відразу після події щодо визнання ним своєї вини, оскільки він мав пропустити зустрічний автомобіль. 
Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виразилося у порушенні ним п.2.3. б) ПДР України. 
Щодо доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає наступне.
Щодо відсутності на схемі місця ДТП всіх необхідних даних та заявленого клопотання про приєднання схеми місця ДТП, складеної захисником.
Захисник вказує, що схема ДТП не містить всіх необхідних даних, як то: ширини проїзної частини, смуг руху у кожному напрямку і узбічь (тротуарів). Також зазначає, що на схемі працівниками поліції не зазначено пункти ПДР України, які порушено водієм, що потягли за собою настання ДТП. Тому ним самостійно під час виїзду на місце ДТП було складено належну схему, яка підлягає долученню до матеріалів справи. 
Судом першої інстанції вказане клопотання відхилено з посиланням на складення схеми без учасників події та не оскарження дій працівників поліції щодо неналежного складення схеми. 
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 1 п.1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі – Інструкція № 1395), у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський.
На схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: ділянка дороги, на якій сталась ДТП; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; ширина тротуарів, узбіччя; розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів (п.4 розділу ІХ Інструкції № 1395).
Отже, на схемі зазначаються ті об`єкти, які зафіксовані працівниками поліції під час її складення. Схема місця ДТП містить прив`язки ТЗ один до одного та сталого орієнтиру (електроопори), місце контакту ТЗ тощо. Зауважень з приводу недоліків схеми, висловлених в апеляційній скарзі, водіями на схемі не зафіксовано. 
Відсутність даних про ширину проїзної частини, смуг руху та узбічь (тротуарів) не призводить до неналежності схеми місця ДТП і не перешкоджає суду надати належну оцінку зазначеній на схемі інформації у сукупності з іншими доказами, зокрема відеозаписом події, з якого вбачається, що зіткнення ТЗ відбулося на смузі руху автомобіля "Хюндай", що не заперечується учасниками справи. 
В той же час, з урахуванням зазначених норм законодавства, схема місця ДТП, складена одним з учасників судового провадження без участі поліцейського та учасників ДТП, не може бути віднесена до числа беззаперечних доказів, отриманих у встановленому законом порядку. 
Щодо відхилення клопотань про призначення експертизи, неприйняття показань свідка  ОСОБА_5 , неврахування судом можливого перевищення швидкості водієм автомобіля "Нісан" та невжиття заходів щодо гальмування, які, на думку заявника, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
Захисник зазначає, що судом безпідставно залишено без задоволення клопотання про призначення комплексної судової трасологічної, фото-відео технічної та автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП, на підставі якої можна було б встановити невідповідність швидкості руху автомобіля "Нісан" під керуванням ОСОБА_2 дорожнім умовам та обмеженню швидкості у населеному пункті, відсутність дій по гальмуванню останнім, і саме ці порушення, на думку захисника, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
Судом першої інстанції у задоволенні клопотання захисника про призначення комплексної експертизи відмовлено. Суд мотивував прийняте рішення тим, що для оцінки відповідності дій водіїв вимогам ПДР України спеціальні знання не потрібні. 
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Характерною ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення, як одного із водіїв, так і обох. 
Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів, зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.
Тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, перебувають у причинному зв`язку із ДТП. При цьому, суд розглядає справу в межах обставин, зазначених у протоколі. Наявність або відсутність в діях іншого водія порушень швидкісного режиму та пов`язаність їх із ДТП не є предметом розгляду цієї справи, оскільки суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення і не може виходити за його межі. Стосовно порушення ПДР України іншим водієм, то у даному провадженні предметом розгляду є наявність чи відсутність порушень ПДР у діях саме ОСОБА_1 , оскільки протоколів про адміністративне правопорушення щодо інших учасників дорожньо- транспортної пригоди до суду не надходило. 
Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, сумнівними, неясними або неповними, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. При розгляді даної справи для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, судом не встановлена потреба у спеціальних знаннях. Наявні у справі докази є належними, допустимими, не суперечать, а навпаки доповнюють одне одного та є достатніми для ухвалення рішення у справі.
Для ствердження про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, необхідно встановити наявність: 1) порушення особою Правил дорожнього руху; 2) наслідків у виді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; 3) причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ПДР та наслідками.
У даній справі суд приходить до переконання, що наявними у справі доказами доведено порушення ОСОБА_1 п. 2.3 б ПДР. Встановлено наявність наслідків у виді пошкодження транспортних засобів. Щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку суд зазначає наступне.
Під час аналізу та встановлення причинного зв`язку між діянням і наслідками слід виходити з того, що причинний зв`язок як зв`язок між явищами об`єктивної дійсності має місце тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку (conditio sine qua non). Діянню має бути властива (внутрішньо і органічно притаманна за його характером) неминучість чи реальна можливість заподіяння відповідного наслідку. Діяння з урахуванням його характеру, місця, часу, обстановки, способу має закономірно спричиняти наслідок.
Діяння повинно породжувати наслідки як результат негативного, руйнівного впливу на об`єкт кримінально-правової охорони, коли діяння є головною і визначальною умовою настання суспільно небезпечного наслідку. Це правило відіграє вагоме значення в тих ситуаціях, коли в розвиток причинного ряду вплітаються додаткові процеси, умови і фактори, дії інших осіб, що обумовлює наступну юридичну оцінку декількох чинників, що тією чи іншою мірою впливають на настання передбачених законом наслідків.
Необхідний причинний зв`язок відображає закономірності розвитку об`єктивного світу, де причина сама в собі містить реальну можливість настання відповідного наслідку. За таких обставин суб`єкт здатен передбачати розвиток природного перебігу подій як закономірних явищ. Вчиняючи ті або інші дії, що із закономірністю тягнуть за собою настання певних наслідків, людина здатна їх передбачити як невідворотний чи можливий результат своїх дій, і саме тому необхідний причинний зв`язок має юридичне значення, а суспільно небезпечні наслідки, заподіяні діянням особи за наявності в неї умислу чи необережності, ставляться їй у провину.
Експерт, використовуючи спеціальні знання та здійснюючи розрахунки, надає свої висновки щодо поставлених питань з технічної точки зору. 
Водночас вирішення питання про наявність у діянні особи юридичних ознак складу правопорушення (зокрема, і необхідного причинно-наслідкового зв`язку між суспільно небезпечним діянням та його наслідками) як підстави адміністративної відповідальності належить до компетенції суду.
Як вбачається із відеозапису події, водій автомобіля "Хюндай", маючи в полі зору на зустрічній смузі руху автомобіль "Нісан", почав маневр повороту ліворуч за 1 сек (час реагування водія на подію) до моменту зіткнення (20:43:06 – 20:43:07), тобто виїхав на зустрічну смугу руху в безпосередній близькості від зустрічного автомобіля, якого був зобов`язаний пропустити. Отже, час, який пройшов від моменту виникнення небезпеки для руху водію автомобіля "Нісан" до зіткнення ТЗ спростовують доводи захисника про те, що водієм автомобіля "Хюндай" ОСОБА_1 було здійснено маневр ліворуч з дотриманням вимог ПДР України щодо забезпечення безпечності маневру та надання переваги у русі зустрічному автомобілю "Нісан". Суд звертає увагу на те, що ПДР не встановлюють відстані до зустрічного транспортного засобу, за наявності якої маневр повороту ліворуч вважається безпечним, натомість містить імперативні вимоги дати дорогу зустрічним транспортним засобам.
Наявні в матеріалах письмові докази та пояснення учасників справи у їх сукупності та співставленні із законодавчими нормами, підтверджують висновки щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ПДР ОСОБА_1 та наслідками, оскільки саме водій ОСОБА_1 не виконав вимог ПДР і створив аварійну обстановку, що, в свою чергу, призвело до наслідків – пошкодження транспортних засобів. За відсутності порушення ПДР з боку ОСОБА_1 . ОСОБА_2 проїхав би дану ділянку без перешкод і зіткнення не відбулося б. Тому, незалежно від наявності чи відсутності порушень з боку іншого водія, суд приходить до висновку про наявність всіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в діях водія ОСОБА_6 .
Показання свідка ОСОБА_5 не спростовують вказаних обставин. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що потреба у призначенні експертизи відсутня, оскільки розташування автомобіля "Нісан" на своїй смузі руху в момент ДТП та його швидкість, не спростовує причинно-наслідковий зв`язок мід ДТП і порушенням водієм ОСОБА_1 п.2.3 б) ПДР України, оскільки до його наслідків призвів маневр автомобіля "Хюндай" на зустрічну смугу руху, що підтверджує не забезпечення останнім безпеки дорожнього руху, у вигляді проявленої неуважності та неналежному стеженні за дорожньою обстановкою. 
Зазначений висновок узгоджується із письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 , в яких він назвав причиною ДТП свою неуважність.
Щодо недопустимості як доказу протоколу у справі про адміністративне правопорушення.
Захисник вказує, що протокол серії ЕПР1 № 3569247 від 17 січня 2026 року є недопустимим доказом, оскільки його зміст не доводить порушення водієм ОСОБА_1 неведених в ньому пунктів 2.3 б) та 16.6 ПДР України.
Оскільки чинний КУпАП не наводить поняття допустимості та належності доказів, суд звертається до аналогії закону, тобто норм, які врегульовують схожі правовідносини.
Згідно вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
При цьому, за змістом ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Протокол серії ЕПР1 № 3569247 від 17 січня 2026 року складений уповноваженою особою, яка визначена ст.255 КУпАП, містить реквізити, що передбачені ст.256 КУпАП: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Таким чином, підстави для визнання протоколу серії ЕПР1 № 3569247 від 17 січня 2026 року недопустимим відсутні.
Водночас апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про помилкове інкримінування ОСОБА_1 порушення п.16.6 ПДР України, який не підлягає застосуванню до вказаних обставин за відсутності регульованого перехрестя в місці зіткнення, оскільки з матеріалів справи встановлено, що зіткнення відбулося не на перехресті. 
Проте судом встановлено порушення водієм ОСОБА_1 іншого пункту ПДР України, яке перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, а саме п.2.3 б), з урахуванням вимог ПДР, відповідно до яких при повороті ліворуч у всіх випадках (на регульованому перехресті, на нерегульованому перехресті і поза перехрестям) водій зобов`язаний дати дорогу зустрічним транспортним засобам.
Щодо доводів про порушення права на захист внаслідок проголошення вступної та резолютивної частини постанови замість повного тексту. 
Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Зазначений Кодекс прийнятий у 1984 році і, на відміну від КПК, ЦПК та ГПК, не був викладений у новій редакції, тому не врегульовує питання форми судового рішення, яке може бути проголошено у судовому засіданні (повний текст або його резолютивна частина).
В той же час, аналогічна норма КПК України врегульована у ст.376 цього Кодексу, яка визначає, що судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження (ч.1). Якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині (ч.2).
Аналізуючи зазначені норми можна дійти висновку, що нормами КУпАП не заборонено проголошення резолютивної частини судового рішення у справі про адміністративне правопорушення.
Натомість, необізнаність з повним текстом судового рішення є поважною причиною пропуску процесуального строку (постанови Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, від 16 червня 2022 року у справі № 308/9353/21, від 27.06.2024 у справі № 531/2464/23).
Отже, у разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого суддею рішення вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 2 ст.294 КУпАП, і таке право було реалізовано захисником у даній справі.
Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Рішення суду має бути не тільки законним, але і справедливим.
Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову. 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зміни постанови суду першої інстанції з виключенням з мотивувальної частини постанови посилання на порушення ОСОБА_1 пункту 16.6 ПДР України.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
Поновити захиснику Криніну Ігорю Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Криніна Ігоря Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2026 року змінити. Виключити з мотивувальної частини постанови посилання на порушення ОСОБА_1 пункту 16.6 ПДР України. В решті постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	О. Скітневська