Справа № 734/1899/26 	Головуючий у 1 інстанції Бузунко О.А. 	
Провадження № 33/4823/568/26 	  	
Категорія - ч 1 ст. 130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді Мазура С.А.,

за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Дудки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року, 

встановив:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665грн60 коп судового збору.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 24.04.2026 року о 08:15 год, в с. Кіпті, дорога М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 98 км (Чернігівський район, Чернігівська область), керував транспортним засобом «FordFiesta», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився.
Не погодившись із рішенням суду, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що був введений в оману працівниками поліції щодо порядку проходження огляду. Оскільки після зупинки працівник поліції спочатку повідомив причину зупинки, однак надалі без чіткого пояснення причин та належної фіксації конкретних ознак сп`яніння, почав хаотично ставити питання щодо можливого вживання ним заборонених речовин, перевіряти реакцію зіниць на світло, розпитувати про місце роботи та вміст багажнику, які не мали логічної послідовності та не свідчили про наявність об`єктивно встановлених ознак наркотичного сп`яніння. При цьому на питання поліцейського чи готовий він за потреби пройти огляд у лікаря нарколога та здати біологічні зразки, на що він одразу повідомив про свою готовність, що свідчить про відсутність наміру ухилятися від проходження огляду. Однак замість того, щоб негайно направити його на огляд, поліцейський почав акцентувати увагу на праві відмовитися від огляду, зазначаючи: «можна відмовитись», «ми просто це фіксуємо», «це вже буде вирішувати суд», «ми не знаємо яка відповідальність», тощо. При цьому чітко не роз`яснивши, що за відмову настає відповідальність за ст. 130 КУпАП. Тому вважає, що поліцейський схилив його до відмови, ввівши в оману щодо наслідків таких дій. Вказує, що відеозапис свідчить, що роз`яснення реальних юридичних наслідків відмови було здійснено йому лише після складання протоколу, коли право на проходження медичного огляду було штучно унеможливлено працівниками поліції. Крім того, вважає, що рішення поліцейського про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння є упередженим його ставленням, оскільки відсутність таких підтверджується пройденим ним пізніше оглядом у лікаря нарколога, відповідний висновок якого ним надано суду.
Заслухавши пояснення апелянта та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав, при цьому пояснивши, що працівник поліції схиляв його до відмови від проходження огляду, що огляд у лікаря це довго, а тому не розуміючи наслідків відмови, оскільки стаж водіння лише 1,5 років, та ніколи не потрапляючи в такі ситуації, відмовився від проходження огляду. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не дотримався цих вимог у повній мірі.
Так, згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, однією із ознак складу правопорушення є відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку, тому орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення повинен довести даний факт.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та як встановив суд І інстанції, водій ОСОБА_1 24.04.2026 року о 08:15 год, в с. Кіпті, дорога М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 98 км (Чернігівський район, Чернігівська область), керував транспортним засобом «FordFiesta», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився.
Так, згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
З наявного в матеріалах відеозапису вбачається, що водія зупинили за те, що він керував транспортним засобом та рухався по лівій смузі руху при вільній правій смузі. В подальшому поліцейський, не пояснюючи належним чином водію ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, передбачених Інструкцією 09.11.2015 № 1452/735, що б стало обґрунтованою підставою для вимоги пройти водію відповідний огляд, пропонує останньому пройти такий огляд у лікаря на що, водій без вагань погодився. Після цього поліцейський став роз`яснювати, що це не є обов`язком, а лише правом водія і що той може відмовитися і це буде зафіксовано ним, тобто фактично вмовляти водія відмовитись від такого огляду, на що водій, як вбачається з відеозапису, не зрозумівши наслідки відмови і не почувши від поліцейського роз`яснень такої відмови і її наслідки, погодився на відмову від проходження огляду, але в подальшому вже перебуваючи в приміщенні на стаціонарному посту, до складання протоколу,ще раз заявляв про свою готовність проїхати в лікарню.
Водночас поліцейським, після складення протоколу за порушення ПДР були роз`яснені ознаки сп`яніння у водія та складено ще один протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і лише після складання протоколу водій зрозумів, що «фіксація відмови», запропонована поліцейським, полягала саме у складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП за що передбачена відповідальність, при цьому на запитання водія, «а що мені за це буде?» поліцейський відповів не знаю, суд розбереться.
Отже, такі дії поліцейського, як ігнорування згоди водія на проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння, замовчування наслідків відмови та активні спонукання до відмови ОСОБА_1 від проходження огляду під виглядом добровільності, яка за своїми ознаками наближається до поняття провокації, визначеного у рішенні ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви», як втручання правоохоронних органів у спосіб, що створює або посилює умови для вчинення правопорушення, яке особа інакше не вчинила б, і є нічим іншим як провокацією.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті наявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
При цьому основні вимоги щодо справедливого розгляду справи, визначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від легких до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації. 
Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу, серед інших, є запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.
Отже, встановлюючи відповідно до ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд вважає, що належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні та матеріалами справи не підтверджено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, а оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому постанову суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	С. А. Мазур