ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Львів	 	Справа № 500/4845/25 пров. № А/857/44005/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Боршовського Т.І., 
суддів Гінди О.М.,
Заверухи О.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 500/4845/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
суддя в 1-й інстанції – Грицюк Р.П.,
провадження – письмове,
час ухвалення рішення – 30 вересня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення – 30 вересня 2025 року.

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі також – відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів її роботи з 01.04.1984 по 30.11.1992 згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 , дата заповнення 01.04.1984, та з 02.10.2001 по 31.12.2003 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , дата заповнення 16.12.1985; зобов`язати відповідача зарахувати з 19.03.2025 позивачу до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди її роботи з 01.04.1984 по 30.11.1992 згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 , дата заповнення 01.04.1984, та з 02.10.2001 по 31.12.2003 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , дата заповнення 16.12.1985.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (далі - Суд першої інстанції) позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 27.03.2025 №192050004358 про відмову у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім.Фрунзе з 01.04.1984 по 23.11.1992 згідно із записами трудової книжки колгоспника від 01.04.1984 серії НОМЕР_1 та у СВК «Україна» з 02.10.2001 по 31.12.2003 відповідно до записів трудової книжки від 16.12.1985 серії НОМЕР_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, тому оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним і підлягає скасуванню. Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що для належного захисту прав позивача необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу період роботи у колгоспі ім. Фрунзе з 01.04.1984 по 23.11.1992 за записами трудової книжки колгоспника від 01.04.1984 серії НОМЕР_1 та у СВК «Україна» з 02.10.2001 по 31.12.2003 за записами трудової книжки від 16.12.1985 серії НОМЕР_2 . Разом із тим, позовні вимоги в частині визначення періоду зарахування стажу роботи, а саме: з 01.04.1984 по 30.11.1992 у колгоспі ім. Фрунзе підлягають частковому задоволенню, оскільки до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи у с/с «Литвинівська» з 24.11.1992 по 30.11.1992. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що для зарахування періоду роботи позивача у колгоспі «ім. Фрунзе» з 01.04.1984 по 23.11.1992 підстав немає, оскільки відсутні будь-які відомості про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві та про виконання річного мінімуму трудової участі заявницею. Крім того, в Реєстрі застрахованих осіб з 02.01.2001 відсутні відомості про роботу позивача у СВК «Україна», відтак період роботи ОСОБА_1 з 02.10.2001 по 31.12.2003 за записами трудової книжки зарахуванню не підлягає. Також звертає увагу суду, що у випадку зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у колгоспі «ім. Фрунзе» з 01.04.1984 по 23.11.1992 та з 02.10.2001 по 31.12.2003 у СВК «Україна» страховий стаж заявниці складатиме 24 роки 1 місяць 28 днів, що не дає права на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
1. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
19.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Заява від 19.03.2025 за принципом екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.
Для обчислення страхового стажу до заяви від 19.03.2025 позивач долучила:
- трудову книжку серії НОМЕР_3 від 16.12.1985;
- довідку від 14.03.2025 № 12, видану колгоспом «Україна».
В електронній пенсійній справі наявні:
- трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.04.1984;
- диплом серії НОМЕР_4 від 25.02.1984;
- архівна довідка від 14.05.2024 № 514 про перейменування колгоспу «ім. Фрунзе» (далі - довідка № 514), видана архівним відділом Тернопільської районної військової адміністрації.
Рішенням відповідача від 27.03.2025 № 192050004358 відмовлено в призначенні пенсії за віком за нормами статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- у колгоспі ім. Фрунзе з 01.04.1984 по 23.11.1992 за записами трудової книжки колгоспника від 01.04.1984 серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про трудову участь в громадському господарстві. Довідку про трудову участь в громадському господарстві до заяви не долучено;
- у СВК «Україна» з 02.10.2001 по 31.12.2003 за записами трудової книжки від 16.12.1985 серії НОМЕР_2 , оскільки відсутні відомості про роботу в Реєстрі застрахованих осіб (потребує уточнення довідкою та перевірки).
За наданими документами та даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб, страховий стаж позивача склав 13 років 03 місяці 07 днів.
Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі «ім. Фрунзе» з 01.04.1984 по 30.11.1992 відповідач зазначив, що згідно із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.04.1984, виданої на ім`я ОСОБА_1 :
- 01.04.1984 прийнято на роботу в колгосп ім. Фрунзе на посаду агронома (запис №1);
- 30.11.1992 звільнена з роботи в зв`язку з переводом в Підгаєцьке райсільгосп управління (запис № 2).
У долученій трудовій книжці колгоспника відсутні відомості про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві та про виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві. Інших документів про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві та про виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві заявницею не надано.
Разом з цим, відповідно до архівної довідки архівного відділу Тернопільської районної військової адміністрації № 1184 від 28.11.2024:
- колгосп імені Фрунзе с. Литвинів перейменований у колгосп ім. Грушевського (протокол №1 від 06.02.1992);
- колгосп ім. Грушевського с. Литвинів перейменовано у селянську спілку «Литвинівська» (протокол № 4 від 24.11.1992), тобто з 24.11.1992 ОСОБА_1 працювала не у колгоспі «ім. Фрунзе», а в селянській спілці «Литвинівська».
Отже, на підставі вищевикладеного до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи у с/с «Литвинівська» з 24.11.1992 по 30.11.1992.
Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 02.10.2001 по 31.12.2003 за трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 16.12.1985, то відповідач вказав, що ОСОБА_1 :
- 02.10.2001 прийнята на роботу в СВК «Україна» на посаду різноробочого (запис №3);
- 31.12.2003 звільнена з роботи згідно поданої заяви (запис № 4).
Проте відповідачем даний період до страхового стажу позивача не зарахований на підставі того, що в Реєстрі застрахованих осіб з 02.10.2001 відомостей про роботу у СВК «Україна» немає.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.

2. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ. ВИСНОВКИ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі також - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі також - Закон №1058-ІV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Зі змісту наведених вище норм можна дійти висновку про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 234/13910/17 та від 20.01.2021 по справі № 588/647/17.
Так, за змістом позовних вимог відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі ім. Фрунзе з 01.04.1984 по 23.11.1992, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі також - Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Апеляційний Суд звертає увагу, що за змістом пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За змістом роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 № 17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення»», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з пунктом 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (пункт 8.1. Інструкції).
Згідно з пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, відповідальність за організацію робіт з ведення трудових книжок покладено на голову колгоспу, а не працівника.
Отже, враховуючи зазначені вище законодавчі норми, Апеляційний Суд зазначає, що при неврахуванні до трудового стажу при його обчисленні часу роботи у колгоспі або певного його періоду необхідно встановити і підтвердити факти невиконання членом колгоспу встановленого у господарстві мінімуму трудової участі, а також те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі відбулось саме з вини цього члена колгоспу за відсутності поважних причин.
Суд першої інстанції правильно встановив, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 16.12.1985 містить чіткі записи про період роботи за спірний період: з 01.04.1984 по 23.11.1992. Однак записи про виконаний мінімум трудової участі в колгоспі та фактично відпрацьовані трудодні (вихододні) є лише за частину періоду, а саме: 1984 рік: 150 – встановлений мінімум; вироблено трудоднів (вихододнів) – 227; 1985 рік: 150 – встановлений мінімум; вироблено трудоднів (вихододнів) – 260; 1986 рік: 180 – встановлений мінімум; вироблено трудоднів (вихододнів) – 303; 1987 рік: 180 – встановлений мінімум; вироблено трудоднів (вихододнів) – 310; 1988 рік: 180 – встановлений мінімум; вироблено трудоднів (вихододнів) – 318. Вказано, що такі записи внесені на підставі Книг обліку трудового стажу та заробітку.
Натомість згідно архівної довідки архівного відділу Тернопільської РВА від 28.11.2024 № 1184, довідки архівного сектору Підгаєцької міської ради від 28.11.2024 № 15-14/870, довідки Литвинівського старостинського округу від 02.06.2025 № 191, архівні документи колишнього колгоспу ім. Фрунзе, пізніше с/с «Литвинівська», в тому числі стажові книги, книги нарахування заробітної плати не надходили на зберігання. 
Верховний Суд займає усталену позицію про те, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані заповнювати трудові книжки, вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та передачу їх за строками в архівні установи (постанови від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17).
Отже, незважаючи на те, що ані в трудовій книжці, ані в трудовій книжці колгоспника немає відомостей про встановлений мінімум трудової участі в колгоспі та фактично відпрацьовані трудодні (вихододні) позивачем за період з 1989 по 1992 роки, з огляду на усталену практику Верховного Суду в подібних правовідносинах, Суд апеляційної інстанції погоджується з Судом першої інстанції про те, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки; на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці; така обставина не може вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні вищевказаного періоду роботи до страхового стажу, оскільки немає вини особи в неналежному оформленні записів трудової книжки.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано доказів того, що позивач не працювала або її періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, відтак вважає за можливе вважати їх належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
При цьому колегія суддів Апеляційного Суду зауважує, що орган пенсійного фонду наділений повноваженнями самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з нею роботі в одному колгоспі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Разом з тим, у спірних правовідносинах відповідачем не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у трудовій книжці, зокрема вчинення будь-яких заходів з метою встановлення дійсної кількості відпрацьованих позивачем трудоднів.
Відтак, відмова ГУ ПФУ в Луганській області щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.04.1984 по 23.11.1992 є необґрунтованою.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи 02.10.2001 по 31.12.2003 з підстав відсутності відомостей про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то Апеляційний Суд зазначає таке.
Трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 16.12.1985 підтверджується період роботи ОСОБА_1 з 02.10.2001 по 31.12.2003 у СВК «Україна» і відповідач не ставить під сумнів достовірність таких записів.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Як визначено у частині першій статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону №1058-IV.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормами статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
У Верховному Суді склалася стала судова практика у спорах, де спірним питанням було зарахування до страхового стажу періодів, за які відсутні в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку дані про сплату страхових внесків. 
В подібних до цієї справи правовідносинах Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 28.05.2021 у справі № 591/3839/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17, від 27.02.2022 у справі № 620/3754/18, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21, від 08.10.2025 у справі № 400/2492/24, від 20.01.2026 у справі № 460/6126/24, від 27.02.2026 у справі № 620/14565/24 дав оцінку застосуванню вказаних вище норм матеріального права, та виснував, що:
- відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії;
- позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи;
- позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу у зв`язку з невиконанням підприємством обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України, суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Наявність чи відсутність сплати страхових внесків роботодавцем не спростовує самого факту виконання позивачем трудових обов`язків.
З урахуванням зазначеного вище правового регулювання та висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права, Суд апеляційної інстанції визнає правильним висновок Суду першої інстанції про протиправну бездіяльність щодо незарахування до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоду роботи ОСОБА_1 з 02.10.2001 по 31.12.2003 у СВК «Україна».
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
За правилами статті 139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 500/4845/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. В таких випадках постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. І. Боршовський 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 10.06.26