Справа № 513/816/26 
Провадження № 1-кп/513/153/26 

Саратський районний суд Одеської області

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі .Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12026162240000597 від 21 травня 2026 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плахтіївка, Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,
у с т а н о в и в:
постановою Саратського районного суду Одеської області від 06 березня 2026 року, у справі № 513/207/26, яка набрала законної сили 17 березня 2026 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушень передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавлення: права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішень іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили 17 березня 2026 року, про те, що вищевказаним рішенням суду його позбавлено права керування транспортних засобами строком на п`ять років, умисно, з метою невиконання постанови су; щодо позбавлення права керування транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи реальну можливість утриматися від керування транспортними засобами, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконай на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом. Крім того, про обізнаність ОСОБА_4 щодо наявності стосовно нього постанови суду від 06 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років свідчить те, що 13 березня 2026 року він особисто звернувся до Саратського районного суду Одеської області із заявою про розстрочку виконання зазначеної постанови суду. За результатами розгляду вказаної заяви 01 квітня 2026 року судом у справі № 513/207/26, провадження № 3-в/513/5/26, винесено постанову, якою заяву ОСОБА_4 задоволено та розстрочено виконання постанови суду строком на десять місяців. Так, всупереч рішення суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 травня 2026 року приблизно о 16 годині 08 хвилин, керуючи транспортним засобом, а саме мопедом марки «YAMAHA» моделі «JOG» без державного номерного знаку, рухаючись по вулиці Лесі Українки в с.Плахтіївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області за порушення правил Дорожнього руху, а саме п. 2.1.а., про що працівниками поліції складено протокол про адміністративне порушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП серії ЕПР1 №671831. Вищевказані дії ОСОБА_4 свідчать про умисне ухилення останнього від виконання вказаного судового рішення.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнав повністю, за викладених в обвинувальному акті обставин. Також, зазначив, що 21 травня 2026 року їхав додому, побачив працівників поліції та повернув у двір, вони його наздогнали і зупинили. Він був обізнаний про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами на 5 років, однак сів за кермо, потрібно було візвети їжу на поле. Критично ставиться до свого вчинку, більше так не вчинить. 
Так, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд дійшов переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин (ч.1 ст.382 КК України), особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, зокрема те, що обвинувачений не судимий, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується, працює по найму, має середню освіту.
Відповідно до висновку органу пробації, дослідивши інформацію що характеризують особи, встановлено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства. 
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активе сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, думку прокурора, суд у даному конкретному випадку вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, вважаючи таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає. 
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. 
Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, 67, 382 КК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю на один рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 02 липня 2026 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати. 
Речовий доказ: CD-диск із відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. 

Суддя ОСОБА_1