ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/5140/25
Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1284/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А, Шарапової О.Л. 
секретар: Шкарупа Ю.В.
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна»
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, (суддя Яременко І.В.), ухвалене у м. Чернігів, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лінеура Україна» про визнання недійсним договору № 5105855 про надання кредиту від 12.11.2024, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна «Credit 7» та ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2024 о 19 год 36 хв укладено кредитний договір на інші споживчі цілі № 5105855 між ТОВ «Лінеура Україна «Credit 7» та ОСОБА_1 на суму 8000 грн строком до 07.11.2025. Однак, договір ним не укладався і кошти не отримувалися. 13.11.2024 він звернувся з заявою до чергової частини Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області з проханням провести перевірку за фактом заволодіння грошовими коштами та оформлення на його ім`я шахрайським шляхом кредиту. Того ж дня, о 17 годині дані про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР за № 12024270340003657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Наголошує, що він не мав наміру отримувати кредит і у нього на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення та внутрішня воля на його укладення. ТОВ «Лінеура Україна» в добровільному порядку не погоджується на розірвання договору, а передало інформацію щодо нього до Бюро кредитних історій. 
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним задоволено, визнано недійсним договір № 5105855 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не довів, що отримання кредитних коштів та перекази коштів з рахунків ОСОБА_1 відбулися за його розпорядженням. Виявивши безпідставні платіжні операції, проведені 12.11.2024, котрі позивач не ініціював, позивач звернувся 13.11.2024 до правоохоронних органів та повідомив про цей факт Товариство 29.11.2024. Ураховуючи те, що ОСОБА_1 не укладав кредитний договір від 12.11.2024 з ТОВ «Лінеура Україна», відповідно у позивача не було вільного волевиявлення на підписання оспорюваного правочину, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для задоволення позову та визнання кредитного договору № 5105855 від 12.11.2024 недійсним. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.
У апеляційній скарзі ТОВ «Лінеура Україна» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України « Про електронну комерцію». Судом встановлено, що оспорюваний позивачем договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст.12 Закону України « Про електронну комерцію». За позицією відповідача, суд дійшов помилкового висновку про необхідність доведення саме товариством обставин наявності волевиявлення позивача на укладення договору, відповідно до якого відповідач повинен був доводити, що саме позивач не передавав третім особам свої персональні дані, відомості про номер рахунку, реквізити банківської картки та інше, що в свою чергу призвело б до визнання договору недійсним. В свою чергу позивачем не спростовано, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалось підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору йому не належить. Особа, яка подала апеляційну скаргу, також звертає увагу апеляційного суду на практиру розгляду аналогічних справ Верховним судом, за якою саме на позивача покладено обов`язом доведення укладення договору від її імені іншою особою. Відповідач зазначає, що позивачем, який заперечує укладення договору, не надано в якості доказів виписок по особовому рахунку, в яких відображено на користь кого були перераховані кошти отримані в кредит. Наявність відкритого кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивача не доводить того, що саме ця невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними позивача з метою укладення оспорюваних кредитних договорів і уклали їх від імені позивача без його волі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Судом установлено, що відповідно до договору № 5105855 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000,00 грн на строк 360 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплтити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.1. Договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Ососбистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та внутрішніми документами Товариства, зокрема, шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході в Ососбистий кабінет, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля до Ососбистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства.
Відповідно до п. 2.1 Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . 
Згідно листа ТОВ «ПЕЙТЕК», яке є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг, 12.11.2024 о 19:28 було успішно перераховано кошти на платіжну картку, маска картки НОМЕР_2 від ТОВ «Лінеура Україна» сумі 8000 грн (а.с.59).
Позивачем не надано доказів на спростування не отримання кредитних коштів на картковий рахунок вказаний у № НОМЕР_3 від 12.11.2024 року та витрати зазначених коштів іншими особами.
З наданої анкети-опиттувальника клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІКС ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА») вбачається заповнення анкетних даних, що містять персональні дані позивача. З підтвердження процедури укладення електронного договору встановлено, що в період часу з 19:20:24 до 19:29:29 12.11.2024 року відбувалось укладення кредитного договору в тому числі шляхом направлення на мобільний телефон смс з одноразовими ідентифікаторами для відтвердження прийняття оферти.
Згідно витягу з ЄРДР № 12024270340003657 від 13.11.2024, до чергової частини ЧРУП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_1 , 1966 р.н., в якій останній просить провести перевірку по факту заволодіння його грошовими коштами у сумі 51071 грн з банківських карток Приватбанку НОМЕР_4 шахрайським шляхом, зателефонували з мобільного номеру НОМЕР_5 , невідома особа представилась працівником ТОВ «лайфселл» після підтвердження операції, грошові кошти були зняті, частину грошових коштів на рахунок Приватбанку ОСОБА_1 було зараховано з кредитних установ, а саме «Credit7» в сумі 8000 грн та Є-гроші в сумі 2816 грн, які були оформлені шахрайським шляхом без відома ОСОБА_1 (а.с.3)
29.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до «Credit7» із заявою з проханням надати йому договір, за яким шахрайським шляхом був оформлений кредит без його згоди (а.с. 4)
07.11.2025 Чернігівською окружною прокуратурою повідомлено ОСОБА_2 про те, що у зв`язку з неналежним здійсненням досудового розслідування кримінального провадження № 12024270340003657 від 13.11.2024, з метою усунення порушень кримінального процесуального законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб Чернігівською окружною прокуратурою 07.11.2025 направлено листа до СУ ГУНП в Чернігівській області. Досудове розслідування триває. Стан досудового розлсдіування у вказаному кримінальному провадженні перебуває на контролі Чернігівської окружної прокуратури (а.с. 76)
Згідно довідки т.в.о. командира в/ч НОМЕР_6 від 05.03.2026, ОСОБА_1 перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації та проходив службу на посаді командира в/ч НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ) з 13.10.2022 по 30.06.2025. За час проходження служби у період 12.11.2024 знаходився за місцем розташування частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 84)
Згідно довідки слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 11.03.2026, у ході досудового розслідування кримінального провадження № 12024270340003657 від 13.11.2024 було отримано тимчасовий доступ до номера мобільного телефону НОМЕР_7 оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл», який належить шахраям, та з якого було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 , але інформацію з приводу вказаного номеру мобільного телефону отримати не вдалося, так як у оператора мобільного зв`язку відсутня інформація по вказаному номеру телефону. На теперішній час ОСОБА_1 є потерпілим по вказаному кримінальному провадженню, проводиться досудове розслідування (а.с. 86).
Отже, встановивши, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує висновки суду першої інстанції про недійсність вищевказаного кредитного договору.
Позивач наполягає на тому, що оспорюваний кредитний договір з відповідачем не відповідає вимогам закону, оскільки укладений всупереч його волі, внаслідок шахрайський дій сторонніх осіб. Проте встановлено, що позивачем договір підписаний, відповідач погодився на надання кредиту, будь яких підстав вважати, що в момент вчинення кредитного договору відповідачем було недодержано вимог статті 203 ЦК України не має.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20); від 08.04.2026 року у справі № 705/1938/25 ( провадження № 61-13271св25). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Наявність відкритого кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивача не доводить того, що саме треті особи заволоділи персональними даними позивача з метою укладення оспорюваного кредитного договору і уклали їх від імені позивача без його волі.
Висновки суду , що саме відповідач повинен доверсти, що позивач не передавав третім особам свої персональні дані, відомості про номер рахунку, реквізити банківської картки та інше є помилковим, оскільки будь-який укладений договір діє за замовчуванням (презумпція правомірності правочину) і саме на особу яка вважає його недійсним і покладається тягар доказування.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» задовольнити.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 березня 2026 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовити.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1816 грн 80 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складено 10 червня 2026 року.

Головуючий: Судді: