Дата документу 15.05.2026 Справа № 317/5176/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №317/5176/25     Головуючий у 1-й інстанції: Качан А.В. 
 
Провадження № 22-ц/807/788/26    Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
 
Провадження № 22-ц/807/788/26-2 
 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Трофимової Д.А., 	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року, ОСОБА_1 , представника, адвоката Трачук Наталії Іванівни на додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. 

Позов був обґрунтований тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . З 11 березня 2020 року працівниками АТ «Запоріжгаз» було припинено газопостачання з встановленням заглушки перед запірним пристроєм на вводі в будинок. Складено акт припинення газопостачання, де причиною такого припинення зазначено: «витік газу, несправна автоматика безпеки». При цьому будь-які заміри витоку газу працівниками АТ «Запоріжгаз» не здійснювались. 

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2024 року по справі № 317/4088/24, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» по відключенню від послуг газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відновити газопостачання в житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 7000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду АТ «Запоріжгаз» виконав, газопостачання відновлено 01 травня 2025 року.

Між тим, незважаючи на наявність судового спору між позивачем та відповідачем, у період 01 січня 2020 року по 01 травня 2025 року АТ «Запоріжгаз» здійснювалися нарахуваннями суми боргу по її особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим виник борг у розмірі 6533 грн 09 коп за послугу з розподілу природного газу, яку позивач не отримувала.

Представник позивача посилається на положення абзац 4 пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, яким встановлено, що у разі якщо припинення або обмеження розподілу природного газу здійснюється за ініціативи Оператора ГРМ у випадках, передбачених пунктом 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, нарахування вартості послуги за договором розподілу природного газу не здійснюється. При цьому місячна вартість послуг розподілу зменшується з урахуванням кількості днів припинення (обмеження) розподілу природного газу. Таке припинення (обмеження) та відновлення розподілу природного газу споживачу здійснюється за рахунок Оператора ГРМ.

Отже, дії відповідача по нарахуванню ненаданої послуги є незаконними.

З огляду на зазначене, просить визнати неправомірними дії відповідача щодо здійснення нарахування суми боргу по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.01.2020 по 01.05.2025 у 6533 грн 09 коп за послугу з розподілу природного газу. Зобов`язати відповідача списати з особового рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , борг у 6533 грн 09 коп за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 01.05.2025 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року позов задоволено частково. 
Визнано неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо здійснення нарахування суми боргу по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 12.03.2020 по 01.05.2025 за послуги з розподілу природного газу. 
Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» списати з особового рахунку ОСОБА_1 борг за послуги з розподілу природного газу за період з 12.03.2020 по 01.05.2025.
В задоволенні позову в іншій частині – відмовлено. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь держави Україна 1211,20 грн судового збору. 

У січні 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Трачук Наталія Іванівна подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, за змістом якої просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 

Від представника відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Швайковського А.А. надійшло клопотання про відмову (зменшення) відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката, просив дану заяву залишити без задоволення. 

Додатковим рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2026 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Трачук Наталії Іванівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №317/5176/25, відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду від 16 січня 2026 року, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, відмовити. Суму сплачених судових витрат віднести на позивача. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ (у редакції Постанови КРЕКП №1418 від 11.08.2016, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 11.03.2020) припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. Стверджує, що позивач не відмовлялася від послуг газопостачання. Про розірвання договору не заявляла. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновки зазначені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07.10.2021 у справі ЄУН 468/1649/20-ц. 

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду від 26 січня 2026 року,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Трачук Наталії Іванівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві про захист прав споживачів, представником ОСОБА_1 – адвокатом Трачук Н.І. було повідомлено суд першої інстанції про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн. Витрати на правничу допомогу з розрахунку 1 година роботи адвоката оцінена у 3000.00 грн. Також, зазначено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Трачук Н.І. укладено Угоду про надання правничої допомоги від 01.10.2025 року. До позовної заяви адвокатом було додано ордер на надання правничої допомоги серії АР №1263963. Після ухвалення 16 січня 2026 року судового рішення, сторона позивача в строки, встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України подала до суду через підсистему «Електронний суд» 17 січня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000.00 грн, що не перевищує 5 днів з моменту винесення судом рішення в справі. До заяви додала акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво у справі №317/5176/26. Вважає, що представником позивача у строки та в порядку передбаченому нормами ЦПК України було направлено до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказує, що до суду першої інстанції долучено документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання позивачу професійної правничої допомоги, а саме: ордер на надання правничої допомоги, акт виконаних робіт. Звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не визначено вичерпний (чи не вичерпний) перелік реквізитів, які мають бути зазначені у вищевказаних документах.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ «Запоріжгаз» зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованою і такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та процесуальним приписам. Зазначає, що сторона позивача не подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Сторона позивача по справі до закінчення судових дебатів не була зроблена заява про розмір понесених нею судових витрат, на виконання вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України. Матеріали справи не містять детального опису наданих адвокатом робіт, витрачений час, навіть у попередньо розраховані послуги адвоката, така сума є завищеною. За зібраними матеріалами справи не вбачається доведеності вимог апелянта, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ціна позову по справі становить 6533,09 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року не підлягає задоволенню, апеляційна скарг ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Трачук Н.І. на додаткове рішення суду від 26 січня 2026 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі припинення 12 березня 2020 року газопостачання у будинок ОСОБА_1 , було результатом неправомірних дій відповідача, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2025 року, яким визнано неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» по відключенню від послуг газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В даній справі суд прийшов до висновку, що припинення розподілу природного газу ОСОБА_1 в період з 12.03.2020 по 01.05.2025 роки відбулося в результаті протиправних дій АТ «Запоріжгаз». Отже, в результаті протиправних дій АТ «Запоріжгаз» припинення розподілу природного газу ОСОБА_1 у період з 12.03.2020 по 01.05.2025 роки є безпідставними. В результаті безпідставного припинення розподілу природного газу відповідач продовжував здійснювати нарахування вартості послуг розподілу (доставки) природного газу ОСОБА_1 у зазначений період. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо здійснення нарахування суми боргу по особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 за період з 12.03.2020 по 01.05.2025 за послугу з розподілу природного газу та зобов`язання відповідача списати з особового рахунку боргу за послугу з розподілу природного газу за вказаний період. В свою чергу, вимоги позивача про визнання дій відповідача по нарахуванню суми боргу на особовий рахунок за період з 01.01.2020 по 11.03.2020 (включно) задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що безпідставне припинення розподілу природнього газу позивачу було здійснене відповідачем саме з 12.03.2020, а отже нарахування вартості розподілу природнього газу позивачу до цієї дати було правомірним, докази безпідставності такого нарахування матеріали справи не містять.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що судові витрати позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами.

З висновками рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року колегія суддів апеляційного суду погоджується, з висновками викладеним в додатковому рішенні від 26 січня 2026 року колегія суддів не погоджується,  виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

12 березня 2020 року будинок позивача ОСОБА_1 , який знаходиться за адресою: с. Володимирівське Запорізького району Запорізької області, працівниками АТ «Запоріжгаз» було відключено від газопостачання з встановленням заглушки перед запірним пристроєм на вводі в будинок. Складено акт припинення газопостачання, де причиною такого припинення зазначено: витік газу, несправна автоматика безпеки.

Газопостачання у будинок позивача, було відновлено 01.05.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи копією Акту відновлення газопостачання від 01.05.2025 (а.с. 9-10).

Зазначені обставини підтверджені представником позивача та представником відповідача у судовому засіданні та не оспорювалися ними. 

Відповідно до листа АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» від 03 вересня 2025 року № 69051-пв-14399-0925 позивачем підтверджено факт припинення газопостачання з 12 березня 2020 року та зазначено, що нарахування оплати вартості послуг розподілу (доставки) природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , не припинялося так як договір розподілу природнього газу не розірвано та за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2025 року по особовому рахунку позивача заборгованість відповідача по розподілу природного газу складає 6508,44 грн (а.с. 11-13).

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

За змістом статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.
Згідно пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Згідно пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N 2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Факт наявності правовідносини між позивачем та відповідачем на підставі договору про розподіл природного газу встановлено рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10.12.2024 по справі № 317/4088/24

Матеріали справи доказів розірвання договору розподілу природного газу не містять, а отже суд відхиляє твердження представника позивача, викладені у позовній заяві, про те, що дії відповідача, вчинені 12 березня 2020 року по припиненню (обмеженню) розподілу природного газу до будинку за ініціативи Оператора ГРМ газопостачання, свідчать про розірвання договору або внесення змін до заяви-приєднання.

Предметом розгляду є визнання неправомірними дії відповідача щодо здійснення нарахування суми боргу по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2020 по 01.05.2025 у розмірі 6533,09 за послугу з розподілу природного газу та списання останньої з особового рахунка позивача. 

Як було зазначено вище, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та споживачкою природного газу (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), постачання якого здійснює відповідач.

12 березня 2020 року працівниками АТ «Запоріжгаз» було припинено розподіл природного газу, про що складено Акт про припинення (обмеження) розподілу природного газу б/н від 12.03.2020 року. Підставами для такого припинення в акті зазначено: «наявність витоків газу» та «несправність автоматики безпеки».Проте в період з 01 січня 2020 року по 01 травня 2025 року відповідач продовжував нараховувати позивачці суми боргу по її особистому рахунку № НОМЕР_1 у сумі 6533,09 грн. 

Натомість, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2025 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі №317/4088/24, зокрема визнано неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» по відключенню від послуг газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відновити газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . 
На виконання рішення суду, 01 травня 2025 року працівники АТ «Запоріжгаз» відновили газопостачання ОСОБА_1 в належний їм житловий будинок житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п.1 п.4 глави 2 розділу XI кодексу ГРМ до випадків, внаслідок яких Оператор ГРМ компенсує споживачу завдані збитки та здійснює перерахунок наданих послуг, належать безпідставне припинення розподілу природного газу (газопостачання) споживачу.

Зазначена норма кореспондується з правом ОСОБА_1 на захист прав споживача, шляхом визнання неправомірними дій АТ «Запоріжгаз» щодо здійснення нарахування вартості послуг з розподілу природного газу за період у який постачання газу було безпідставно припинено, а саме з 12 березня 2020 року по 01 травня 2025 року та вимоги про списання з особового рахунку позивача суми боргу за зазначений період.

Неправомірність припинення АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» газопостачання до житлового будинку, який належить позивачеві, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує повторного доказування.

При розгляді даної справи АТ «Запоріжгаз» також не доведено факт зупинення надання послуг з поставки природного газу позивачу у спірний період саме з вини позивача, що свідчить про необґрунтоване нарахування ОСОБА_1 заборгованості за період з 12 березня 2020 року по 01 травня 2025 року за споживання газу та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями відповідача по припиненню газопостачання, в результаті чого у позивача виник фінансовий тягар по сплаті нарахованої суми у зазначений період, при тому, що позивач послуги газопостачання не отримувала саме в результаті протиправних дій відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в результаті протиправних дій Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» по відключенню від послуг газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , нарахування вартості послуг з розподілу природного газу за період з 12.03.2020 року по 01.05.2025 року є безпідставними.

При цьому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо здійснення нарахування суми боргу по особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 за період з 12.03.2020 по 01.05.2025 за послугу з розподілу природного газу та зобов`язання відповідача списати з особового рахунку боргу за послугу з розподілу природного газу за вказаний період. 

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 57)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі N 766/20797/18 зазначено: "Вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивачки в юридичній визначеності у спірних правовідносинах.

Крім того, ефективним способом захисту прав позивачки є і вимога зобов`язати відповідача списати з її особового рахунку донараховану заборгованість за спожитий природний газ. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника природного газу списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу.

Дана вимога є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки, такий спосіб захисту як зобов`язання скасування заборгованості може захистити права позивача та відновити його порушене право.

Аналогічні правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07.12.2022 року у справі N 753/8902/20-ц, від 19.12.2022 року у справі N 759/15184/19.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Доводи АТ «Запоріжгаз» про те, що в разі відключення споживача від мережі газопостачання, споживачу нараховується плата, є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції обгрунтовано викладені і мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постанові  Верховного Суду від 07.10.2021 у справі ЄУН 468/1649/20-ц, у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №591/4825/20, від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21 є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Трачук Н.І. в частині оскарження додаткового судового рішення, то колегія суддів враховує наступне.

Частиною 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21)зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення терміну договір про надання правничої допомоги міститься у ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 

Згідно ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві просить стягнути судові витрати. Попередньо стороною позивача вирахувано, що судові витрати по цій справі складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, з розрахунку 1 година роботи адвоката оцінена у 3000 грн (а.с.5-зворот-6). 
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року у справі № 317/5176/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо здійснення нарахування суми боргу по особовому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за період з 12.03.2020 по 01.05.2025 за послугу з розподілу природного газу та зобов`язання Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» списати з особового рахунку ОСОБА_1 борг за послуги з розподілу природного газу за вказаний період (а.с.51-58).
19 січня 2026 року через підсистему "Електронний суд" представник ОСОБА_1 - адвокат Трачук Н.І. подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, сформовану в електронному суді 17 січня 2026 року, якою просила стягнути із Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 9 000 грн (а.с.61-62).
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представник скаржника до заяви долучила: акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво по справі №317/5176/25 від 17 січня 2026 року, складеного між адвокатом Трачук Н.І. та клієнтом ОСОБА_1 .. В акті зазначено найменування та вартість послуг та витрачений адвокатом час, а саме адвокатом витрачено 2,5 год. часу на: консультації, підготовка позовної заяви та пакету документів для подання до Запорізького районного суду Запорізької області з розрахунку 1 година роботи адвоката 3000 грн * 1 год. = 3000 грн; підготовка адвокатського запиту 3000 грн * 1 год. = 3000 грн; участь у судовому засіданні 3000 грн 9 1 год. = 3000 грн (з урахуванням часу прибуття до зали суду), всього 9 000 грн. Сторони претензій одна до одної не мають (а.с.63). 
Представництво інтересів ОСОБА_1 у цій справі здійснювала адвокат Трачук Н.І. на підставі Ордеру серії АР №1263963 виданого на підставі договору про надання правничої допомоги та представництво від 01 жовтня 2025 року та самого договору за яким виконавець зобов`язується надавати на користь замовника послуги правничого та консультаційного характерів, а замовник приймати та в порядку, визначеному цим Договором сплачувати такі послуги (а.с.7,102,103).
Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Трачук Н.І., як представником позивача складено, підписано та надіслано через підсистему "Електронний суд" позовну заяву у даній справі до якої, зокрема було долучено ордер та Договір про надання правничої допомоги серії АР №1263963 (а.с.7). 
Отже, надані адвокатом Трачук Н.І. документи відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України є належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
Останнім днем визначеного процесуальним законом п`ятиденного строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення в цій справі є 21 січня 2026 року. Заяву про ухвалення додаткового рішення сформовано в системі "Електронний суд" 17.01.2026, надійшла до суду першої інстанції 19.01.2026 року.
Отже, визначений процесуальним законом строк на подання доказів щодо понесення витрат на правничу допомогу представником не пропущено. 
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Запоріжгаз» заявило клопотання про відмову (зменшення) відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якій зазначив, що враховуючи обставини справи, її незначну складність, предмет та підстави позовних вимог визначений розмір витрат на послуги адвоката є завищеним. не відповідає критеріям розумності та співмірності і є надмірним, що суперечить принципу розподілу судових витрат. (а.с.72-73).
Враховуючи складність справи, характер наданих послуг та їх реальність й необхідність, заперечення сторони відповідача щодо неспівмірності таких витрат, а також критерії розумності та обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодуванню на користь заявника підлягають витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.
Доводи АТ « Запоріжгаз», що сторона позивача ч. 8 ст. 141 ЦПК України не була зроблена заява про розмір понесених нею судових витрат, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки про орієнтовний розмір судових витрат, які позивач планувала понести в ході розгляду справи у суді першої інстанції, в тому числі, витрат на професійну правничу допомогу представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Трачук Н.І. зазначила у позовній заяві, розмір яких склав орієнтовно 10 000 грн, у зв`язку з чим дотрималась вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Висновки суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не підтверджено витрати на правничу допомогу є помилковими, оскільки остання надала до суду на підтвердження вказаних витрат ордер на надання правничої допомоги серії АР №1263963, який видано на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 01 жовтня 2025 року (а.с.7, 103-104), акт приймання - передачі наданих послуг від 17 січня 2026 на суму 9 000 грн, в якому зазначено перелік наданих послуг та їх вартість, витрачений адвокатом час (а.с.63).
Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Трачук Н.І., апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області 26 січня 2026 року слід скасувати, заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково стягнувши з АТ « Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції , у розмірі 5 000 грн.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, понесені стороною АТ «Запоріжгаз» відповідача судові витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» - залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року – залишити без змін. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника, адвоката Трачук Наталії Іванівни – задовольнити частково.
Додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2026 року – скасувати. 
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Трачук Наталії Іванівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції , у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 15 травня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Трофимова Д.А.