Справа № 302/548/26
Провадження № 2-о/302/52/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026    селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Пухальського С. В.,
за участю секретаря судового засідання – Сити Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міжгірська державна нотаріальна контора, про встановлення факту припинення зобов`язання та скасування запису про заборону на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту припинення зобов`язання та скасування запису про заборону на нерухоме майно.
Заяву обґрунтовано тим, що заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по частці належить житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на зазначений житловий будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.08.2025 року у справі № 302/1064/25, яке набрало законної сили 26.09.2025 року.
У свою чергу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували вказаний житловий будинок у рівних частках на підставі заповіту після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як зазначено у заяві, після державної реєстрації права власності заявниці стало відомо про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, зареєстрованого за № 3760402 від 20.09.2006 року, яке було перенесене з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та зареєстроване Міжгірською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Міжгірського відділення Держбанку від 16.10.1979 року.
Заявниця вказує, що зверталася до АТ «Ощадбанк», а також до Національного банку України та Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з метою отримання інформації щодо підстав накладення відповідного обтяження та можливості його зняття у позасудовому порядку.
Згідно з відповідями, наданими Національним банком України та Івано-Франківським міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України, Міжгірське відділення Держбанку припинило діяльність у зв`язку з ліквідацією системи Держбанку СРСР, а правонаступників відповідної юридичної особи не визначено.
У зв`язку з цим заявниця вважає, що зобов`язання ОСОБА_5 перед Міжгірським відділенням Держбанку припинилися у зв`язку з ліквідацією кредитора, а тому відсутні правові підстави для подальшого існування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна.
Посилаючись на наведені обставини, положення статей 15, 16, 104, 317, 319, 321, 391, 593, 609 Цивільного кодексу України, статей 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, заявниця просить встановити факт припинення зобов`язання ОСОБА_5 перед Міжгірським відділенням Держбанку та скасувати запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, зареєстрований 20.09.2006 року за № 3760402.
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.
Представник заявниці у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.
Державний нотаріус Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєва О. І. подала заяву про розгляд справи без її участі.
У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що щодо вказаного нерухомого майна зареєстроване обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером 3760402, зареєстроване 20.09.2006 року Міжгірською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Міжгірського відділення Держбанку від 16.10.1979 року.
З листа Національного банку України від 23.02.2023 року № 20-0006/12474 вбачається, що Український республіканський банк Держбанку СРСР не має правонаступників.
Листом Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 09.04.2026 року № Р-104/6.2/11.2-12/177 підтверджено, що в реєстрі для реєстрації заборон міститься запис про накладення заборони № 15 за 1979 рік на підставі повідомлення Міжгірського відділення Держбанку від 16.10.1979 року щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого зазначена ОСОБА_5 .
При цьому відомості про погашення позички та зняття заборони у реєстрі відсутні.
Водночас судом встановлено, що юридична особа – Міжгірське відділення Держбанку – припинила діяльність у зв`язку з ліквідацією системи Держбанку СРСР, а правонаступників зазначеної юридичної особи не визначено.
Відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.
Згідно зі статтею 593 ЦК України право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а право власності є непорушним.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення обтяження проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.09.2023 року у справі № 295/7291/20, відповідно до якого у випадку відсутності особи, яка має бути відповідачем у справі, зокрема внаслідок ліквідації юридичної особи, особа вправі звернутися до суду із заявою про встановлення факту припинення іпотеки чи іншого обтяження та скасування відповідного запису в порядку окремого провадження.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що зобов`язання ОСОБА_5 перед Міжгірським відділенням Держбанку припинилися у зв`язку з ліквідацією кредитора без правонаступництва, а тому відсутні правові підстави для подальшого існування обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно.
Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про заборону відчуження обмежує права заявниці та ОСОБА_2 як співвласників нерухомого майна щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним їм майном.
Інший порядок встановлення зазначеного факту та усунення відповідного обтяження законом не передбачений.
За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість заяви та наявність правових підстав для її задоволення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 10-13, 15, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315, 319 ЦПК України, статтями 15, 16, 104, 317, 319, 321, 391, 593, 609 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт припинення зобов`язання ОСОБА_5 перед Міжгірським відділенням Держбанку.
Скасувати запис про вчинене обтяження у виді заборони на нерухоме майно (архівний запис) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрований 20 вересня 2006 року за № 3760402, реєстратор: Міжгірська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення від 16 жовтня 1979 року Міжгірського відділення Держбанку; об`єкт обтяження: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_5 ; архівний номер: 15, архівна дата: 16 жовтня 1979 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Пухальський С. В.