КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 367/10739/25
провадження № 22-ц/824/9693/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Ірпінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Ємільчинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Махиніч Надії Володимирівни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2026 року в складі судді Шестопалової Я. В.,

установив:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Просила суд встановити факт неправильності в актовому записі про шлюб № 13 від 25 листопада 1962 року, який складений виконавчим комітетом Кривотинської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, в частині запису прізвища нареченої після державної реєстрації шлюбу як « ОСОБА_3 » замість правильного прізвища « ОСОБА_4 », в частині запису прізвища нареченого до та після державної реєстрації шлюбу як « ОСОБА_3 » замість правильного прізвища « ОСОБА_4 », в частині запису імені нареченої до та після державної реєстрації шлюбу як « ОСОБА_5 » замість правильного « ОСОБА_5 ».
Внести зміни до актового запису про шлюб №13 від 25 листопада 1962 року, який складений виконавчим комітетом Кривотинської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, у графі ім`я нареченої до та після державної реєстрації шлюбу змінити з « ОСОБА_5 » на правильне власне ім`я « ОСОБА_5 », у графі прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу змінити з « ОСОБА_3 » на правильне прізвище « ОСОБА_4 », у графі прізвище нареченого до та після державної реєстрації шлюбу змінити з « ОСОБА_3 » на правильне прізвище « ОСОБА_4 ».
Встановити факт неправильності в актовому записі про народження № 5 від 09 січня 1969 року, який складений виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, в частині запису прізвища дитини як « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », в частині запису прізвища батька як « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », в частині запису прізвища та власного ім`я матері як « ОСОБА_6 » замість правильного « ОСОБА_2 ». 
Внести зміни до актового запису народження № 5 від 09 січня 1969 року, який складений виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, у графі прізвище дитини змінити з « ОСОБА_3 » на правильне прізвище « ОСОБА_4 », у графі прізвище матері змінити з « ОСОБА_3 » на правильне прізвище « ОСОБА_4 », у графі власне ім`я матері змінити з « ОСОБА_5 » на правильне власне ім`я « ОСОБА_5 », у графі прізвище батька змінити з « ОСОБА_4 » на правильне прізвище « ОСОБА_4 ».
Заява обґрунтована тим, що виконавчим комітетом Кривотинської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області було допущено помилку при складанні актового запису про шлюб №13 від 25.11.1962 року і неправильно вказано прізвище та ім`я заявниці ОСОБА_2 , а також прізвище нареченого. 
Оскільки у актовому записі про народження ОСОБА_1 №5 від 09.-11969 року , складеного виконавчим комітетом Гостомельської селищної радми міста Ірпеня Київської області прізвище ОСОБА_1 ввказано як « ОСОБА_3 ».
Заявники вважають, що ефективним способом захистом свого порушеного права є встановлення неправильності в актовому записі про народження та внесення змін до актового запису. 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2026 року відмовлено у відкритті окремого провадження в даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). Роз`яснено, що справи про оскарження рішень органів реєстрації актів цивільного стану відносяться до компетенції адміністративних судів. 
20.03.2026 представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Махиніч Н. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не відповідає висновкам, що були сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17, постанові Верховного Суду від 01 грудня 2025 року у справі № 381/938/25 та багатьох інших.
Подаючи відповідну заяву до Іранського міського суду Київської області заявники не просили визнати неправомірними дії органів ДРАЦС, та не ставили під сумнів прийнятий органом ДРАЦС висновок. Навпаки обґрунтовували свою заяву тим, що саме рішення суду, яким буде встановлено факт помилки в актовому записі у подальшому слугуватиме підставою внесення відповідних змін до актових записів про народження та про шлюб.
Більше того, у тому разі, якби попередньо не було отримано висновок № 38 органу ДРАЦС, то суд розцінив би це як передчасне звернення до суду із заявою про встановлення факту наявності помилок в актових записах.
Отже, отримання відповідного судового рішення, яким буде встановлено факт неправильності актового запису про шлюб та про народження у подальшому буде підставою внесення відповідними відділами реєстрації актів цивільного стану в актові записи зміни.
Разом з тим, Ірпінський міський суд Київської області, зазначаючи, що подана заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, проігнорував ту обставину, що встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану адміністративний суд не може. На це, вказала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі№807/45/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.
При цьому, судом першої інстанції не враховано, що предметом заявлених вимог було саме встановлення факту неправильності актового запису про народження та про шлюб, а вимога зобов`язати орган ДРАЦС внести зміни до актового запису є похідною від вимоги встановити неправильність такого запису.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Махиніч Н. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що право на звернення до суду гарантовано, доступ до суду має бути забезпечено.
Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
У справі, що переглядається, заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту неправильності в актовому записі про шлюб №13 від 25 листопада 1962 року , складеному виконавчим комітетом Кривотинської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, в частині запису прізвища нареченої та нареченого після державної реєстрації шлюбу та в актовому записі про народження №5 від 09 січня 1969 року, який складений виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області в частині записи прізвища дитини, батька та матері, з огляду на наявність в них розбіжностей, які виникли внаслідок фіксації в офіційних документах розмовного варіанта особового імені та неоднозначної мотивації похідної основи антропоніма та ситуації контактного білінгвізму. 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції вихоив з того, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Справи про оскарження рішень органів реєстрації актів цивільного стану відносяться до компетенції адміністративних судів. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
У цій справі спірні правовідносини пов`язані з встановленням прізвища та імені заявників, прізвища батька заявниці і залежно від цього - правильності чи помилковості актових записів про шлюб та народження. 
Відповідно до положень статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження (частина перша статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Відповідно до частин першої, шостої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.
Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5.
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.
Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.
Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.
У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
В даному випадку заявники звернулися до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про прізвище та ім`я, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.
Об`єктом перевірки судами в цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт правильності зазначення інформації (прізвища та імені у цьому випадку), а не дотримання відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану процедури розгляду звернення про внесення змін до актових записів про шлюб та народження й оцінка правомірності дій щодо відмови в задоволенні цього звернення.
З огляду на викладене колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження та про шлюб, та вважає, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2026 року скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. 353, 367, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Махиніч Надії Володимирівни задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2026 року скасувати. 
Справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Ірпінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Ємільчинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19.06.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук