П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4293/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
13 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.04.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 23.06.2025, з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на отримання такої допомоги згідно статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
В задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо зобов`язання Національної поліції України та Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції призначити та виплати одноразову грошову допомогу - відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Зазначив, що право на одноразову грошову допомогу у разі захворювання є обмеженим у часі: згідно зі ст. 97 Закону «Про Національну поліцію», інвалідність має бути встановлена не пізніше ніж через 6 місяців після звільнення. Оскільки позивач звільнився у 2015 році, а інвалідність отримав лише у 2025 році (через 9 років), право на виплату не виникло. Тому суд першої інстанції безпідставно застосував норми про «зміну групи інвалідності», оскільки вони стосуються лише тих, хто вже мав право на допомогу в межах 6-місячного строку.
Від Національної поліції України надійшов відзив, у якому повністю підтримано апеляційну скаргу Департаменту.
До суду надійшов також відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін. Такий відзив обгрунтовано тим, що захворювання було отримане безпосередньо під час захисту Батьківщини та виконання службових обов`язків, що підтверджено медичними документами. Позивач вважає, що формальне застосування строків не повинно обмежувати його конституційне право на соціальний захист, а висновки суду першої інстанції про наявність у нього права на ОГД є законними.
У додаткових поясненнях Департамент внутрішньої безпеки акцентує увагу на принципі правової визначеності та обов`язковості врахування практики Верховного Суду та Конституційного Суду України. Департамент підкреслює, що встановлений законом 6-місячний строк не може бути поновлений судом. Відповідач зазначає, що зобов`язання органу поліції виплатити кошти за відсутності законних підстав є втручанням у державний бюджет та порушенням процедури призначення ОГД.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.12.2015 №26о/с позивача з 30.12.2015 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Так згідно Свідоцтва про хворобу 3350 від 29.12.2015, військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Чернівецькій області" встановлено, що у позивача наявне захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
05.06.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування прийнято рішення №134/2515, яким позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, та вказано що захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
23.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до голови Національної поліції України із заявою, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах поліції.
Враховуючи, що позивач був звільнений зі служби в поліції наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.12.2015 № 26 о/с, розгляд заяви ОСОБА_1 від 23.06.2025 Головою Національної поліції України було доручено Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Розглянувши вказану заяву, 07.07.2025 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України листом від 07.07.2025 повідомив позивача про те, що оскільки у нього відсутня одна з трьох обов`язкових умов на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а саме визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції, то підстави для її призначення та виплати за п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" відсутні.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Питання призначення та виплати одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського врегульовано статтею 97 Закону №580-VIII, відповідно до пункту 4 частини першої якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Згідно з частиною третьою статті 97 Закону № 580-VIII Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
За положеннями частини п`ятої статті 97 Закону № 580-VIII у випадках, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 97 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають відповідні поліцейські.
Підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 101 Закону № 580-VIII, відповідно до частини першої якої призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
За приписами частини другої статті 101 Закону № 580-VIIІ одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення стосовно загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили (частина друга.
У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.
За наявності спору між особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на її призначення та отримання та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору в судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 №646, який набрав чинності з 11.06.2024 (далі - Порядок № 646).
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 646 від 04.06.2024, ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 29.03.2024.
Згідно з свідоцтвом про хворобу №350 від 29.12.2015, військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Чернівецькій області" встановлено, що ОСОБА_1 непридатний до служби в поліції, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції.
Згідно з витягом з наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №26 о/с від 29.12.2015, позивача звільнено зі служби в поліції з 30.12.2015 відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції ) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
05.06.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування прийнято рішення №134/2515, яким позивачу встановлено ІІ групу, та вказано що захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Отже, до спірних правовідносин має застосовуватися саме Порядок № 646, а не Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 (далі - Порядок №4).
Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби (пункт 10 Порядку № 646).
Пунктом 12 Порядку № 646 визначено, що для призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі визначення інвалідності чи часткової втрати працездатності поліцейського без визначення інвалідності поліцейський подає в паперовій або електронній формі на адресу електронної пошти з дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи:
1) заяву (рапорт) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням втрати працездатності чи інвалідності, до якої додаються:
копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, передбаченого частиною першою статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр" та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус;
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
2) довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
3) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);
4) постанову відповідної медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
5) акт (акти) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формою, визначеною МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
6) довідку органу, установи, організації, підрозділу, якими попередньо було здійснено виплату одноразової грошової допомоги, із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати).
Достовірність зазначеної інформації в заяві (рапорті) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням втрати працездатності чи інвалідності або копій документів, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту, засвідчує своїм підписом особа, яка подає документи, та перевіряє особа, яка їх приймає. Засвідчення копій документів, зазначених у підпунктах 2-5 цього пункту, здійснює керівник установи, організації, підрозділу, що видав документ.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 646 у місячний строк з дня реєстрації заяви та визначення повного кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), бухгалтерська служба готує висновок про призначення одноразової грошової допомоги.
У разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.
Оскарження відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги здійснюється в установленому законодавством порядку.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права (пункт 27 Порядку № 646).
За правилами пункту 7 частини другої статті 61 Закону №580-VІІІ наявність у особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 цього Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу, - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
У постановах від 19 вересня 2018 року у справі №373/1188/16-а, від 20 вересня 2018 року у справі №296/9456/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №822/3788/17, 22 січня 2019 року у справі №2340/2663/18, від 15 квітня 2019 року у справі №823/1798/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №822/1083/18, від 05 лютого 2020 року у справі №810/836/18, від 23 квітня 2020 року у справі №822/999/18 та від 23 вересня 2021 року у справі №2240/3024/18 Верховний Суд висловив позицію, згідно з якою положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
При цьому положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII в частині встановлення шестимісячного строку не містять ознак дискримінації при реалізації поліцейським права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, оскільки встановлення шестимісячного строку, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).
Такого висновку дійшов Конституційний Суд України у №12-р/2020 від 22 жовтня 2020 року.
Отже, встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.
Аналіз наведених положень частини першої статті 97 Закону № 580-VIII дає підстави для висновку, що держава гарантує одноразову грошову допомогу поліцейському, який набув інвалідності або частково втратив працездатність без встановлення інвалідності внаслідок поранення чи захворювання, пов`язаних із проходженням служби, та звільнився з поліції у зв`язку з неможливістю її подальшого проходження з причин, що виникли під час служби і не залежали від його волі. Така соціальна виплата має компенсаційний характер і спрямована на забезпечення належного соціального захисту осіб, які були змушені припинити службу через стан здоров`я, зумовлений виконанням службових обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 100 Закону № 580-VIII визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.
Пунктом 24 Порядку № 646 якщо поліцейському після встановлення первинного ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії буде встановлено групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, судом першої інстанції правильно вказано про те, що право на отримання одноразової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності законодавець пов`язує не лише з датою встановлення інвалідності, яка має бути визначена до звільнення або не пізніше ніж протягом шести місяців після нього, а й із передбаченою Порядком та умовами №646 можливістю виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у разі, якщо після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду відповідно до рішення медико-соціальної експертної комісії особі буде встановлено групу інвалідності.
Доводи апелянта про пропуск шестимісячного строку, визначеного статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», є формальними та не враховують індивідуальні обставини справи, за яких захворювання було отримане безпосередньо під час захисту Батьківщини. 
Суд першої інстанції правильно встановив, що першочергове значення має факт отримання каліцтва або хвороби під час виконання службових обов`язків, що підтверджується відповідними медичними висновками ВЛК та актами про нещасний випадок. Обмеження права на соціальний захист виключно часовим критерієм у дев`ять років у цьому випадку нівелює обов`язок держави щодо належного забезпечення осіб, які втратили працездатність через службу.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на пріоритеті захисту прав людини над формальними процедурними обмеженнями, якщо право на виплату підкріплене беззаперечними доказами причинно-наслідкового зв`язку між службою та інвалідністю.
Твердження відповідачів про неможливість застосування пункту 24 Порядку № 646 є помилковим, оскільки ця норма передбачає механізм перегляду та призначення допомоги у разі зміни стану здоров`я потерпілої особи. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що оскільки встановлення інвалідності є наслідком прогресування захворювання, отриманого в період служби, позивач має право на отримання допомоги як особа, чий соціальний статус захищений законом. Відсутність первинної виплати не може бути перешкодою для реалізації права зараз, оскільки правова природа допомоги полягає у компенсації втраченої працездатності, а не у дотриманні календарних строків.
Щодо доводів про втручання суду в дискреційні повноваження органу поліції, суд зазначає, що зобов`язання «повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду» є найбільш ефективним та законним способом захисту порушеного права. Суд не перебирав на себе функції комісії, а лише вказав на протиправність попередньої відмови, яка ґрунтувалася на хибному тлумаченні норм права. Оскільки відповідач не надав жодних інших аргументів для відмови, окрім посилання на строки, суд першої інстанції правомірно спрямував орган влади на шлях усунення дискримінаційного підходу.
Доводи апелянта щодо ризику для бюджетної стабільності не можуть бути підставою для відмови у виплаті, гарантованій законом. Держава не може посилатися на відсутність коштів або складність процедур для виправдання невиконання своїх зобов`язань перед ветеранами органів внутрішніх справ. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачу при звільненні було встановлено факт втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (29.12.2015) та під час повторного огляду ОСОБА_1 відповідно до рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи встановлено ІІ групу інвалідності на підставі захворювання, одержане в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, наявні правові підстави для висновку, що позивач відповідно до п. 4 ч. 1 ст.97 Закону №580-VIII має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, а відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні та виплаті такої допомоги.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.