ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Чернівці Справа № 600/1686/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення: 
- № 0110617-2409-2411-UA73040190000062796 від 05.06.2023 (термін сплати 08.09.2023), яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач. фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік), сума податкового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні - рішенні становить 1995,50 грн;
- № 0110618-2409-2411-UA73040190000062796 від 05.06.2023 (термін сплати 08.09.2023), яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач. фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік), сума податкового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні - рішенні становить 25922,00 грн;
- № 0110619-2409-2411-UA73040190000062796 від 05.06.2023 (термін сплати 08.09.2023), яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач, фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік), сума податкового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні - рішенні становить 18651,75 грн;
- № 0110620-2409-2411-UA73040190000062796 від 05.06.2023 (термін сплати 08.09.2023), яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач, фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік), сума податкового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні - рішенні становить 33598,50 грн.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначав, що контролюючим органом протиправно винесено податкові повідомлення-рішення, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем “Податок на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості”, оскільки при винесенні даних рішень не було враховано віднесення вказаних нежитлових приміщень до будівель сільськогосподарського призначення, що належить йому на праві власності та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Позивач звертає увагу, що відповідно до підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
На думку позивача, він підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, тому відповідно до підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п.п. 266.2 ст. 266 ПК України, нежитлова будівля, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як "нежитлові будівлі" з описом об`єкта нерухомого майна: літ "А" службово-побутова будівля, загальною площею 139,80 кв.м. літ "Б" автовагова, загальною площею 60,2 кв.м. літ "В" пункт штучного осіменіння, загальною площею 159,80 кв.м., літ "Г" будинок тваринника, загальною площею 214,1 кв.м. літ ПГ погріб не є об`єктом оподаткування.
Головне управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач) подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просило у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що у Витязі з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено об`єкт нерухомого майна “нежитлове приміщення”, не зазначено код 1271-Державний класифікатор будівель та споруд. Наголошує, що позивач згідно відомостей ІС “Податковий блок” зареєстрований як ФОП 09.03.2016, а з 01.07.2016 перебуває на спрощеній систем оподаткування в якості платника єдиного податку 2 група 20%. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язавні з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма № 20-ОПП) за період 09.03.2016 до моменту подання відзиву – відсутні.
Відповідач вказує, що для використання пільги передбаченої п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України будівлі, споруди мають відповідати таким умовам: належність до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; використовуються протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності; не здані в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання. Письмові докази, які були подані до суду, та на яких ґрунтується позиція позивача не підтверджують факт використання будівлі за призначенням.
Оскільки, дані нежитлові приміщення підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки на загальних підставах згідно до п. 266.3.2 ст. 266 ПК України, відтак ГУ ДПС У Чернівецькій області правомірно сформували оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач не скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та відповідь на відзив до суду не подав.

З`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу на праві власності належить "нежитлові будівлі" з описом об`єкта нерухомого майна: літ "А" службово-побутова будівля, загальною площею 139,80 кв.м. літ "Б" автовагова, загальною площею 60,2 кв.м.. літ "В" пункт штучного осіменіння, загальною площею 159,80 кв.м., літ "Г" будинок тваринника, загальною площею 214,1 кв.м. літ ПГ погріб. Вказані будівлі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11 на звороті - 15).
05.06.2023 відповідачем винесено податкові повідомлення рішення :
№ 0110617-2409-2411-UA73040190000062796, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік) на суму 1995,50 грн;
- № 0110618-2409-2411-UA73040190000062796, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік) на суму 25922,00 грн;
- № 0110619-2409-2411-UA73040190000062796, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік) на суму 18651,75 грн;
- № 0110620-2409-2411-UA73040190000062796, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (податковий період 2022 рік) на суму 33598,50 грн (а.с. 33 на звороті, а.с. 34).

Наведені вище податкові повідомлення – рішення надіслано на адресу позивача, що не заперечувалося сторонами.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.
Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).
Відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; х) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Отже, ПК України чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК).
Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів - платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, база оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки визначається на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або оригіналів документів платника податків, які підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна.
Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що згідно з внесеними відомостями до Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу на праві власності належить "нежитлові будівлі" з описом об`єкта нерухомого майна: літ "А" службово-побутова будівля, загальною площею 139,80 кв.м. літ "Б" автовагова, загальною площею 60,2 кв.м. літ "В" пункт штучного осіменіння, загальною площею 159,80 кв.м., літ "Г" будинок тваринника, загальною площею 214,1 кв.м. літ ПГ погріб. Вказані будівлі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-15).
Підпунктом 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України встановлено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Таким чином, контролюючий орган правомірно визначив, що об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві власності є об`єктами оподаткування у відповідності до норм ПК України та обґрунтовано нарахував позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік.

Стосовно тверджень позивача щодо наявності у нього податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у вигляді звільнення від його сплати, суд зазначає наступне.
Так, доводи позивача зводяться до того, що належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна не може бути об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки, відповідно до п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
На підтвердження вказаної обставини, позивач надав до суду відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено, що йому на праві власності належить "нежитлові будівлі" з описом об`єкта нерухомого майна: літ "А" службово-побутова будівля, загальною площею 139,80 кв.м. літ "Б" автовагова, загальною площею 60,2 кв.м.. літ "В" пункт штучного осіменіння, загальною площею 159,80 кв.м., літ "Г" будинок тваринника, загальною площею 214,1 кв.м. літ ПГ погріб. Вказані будівлі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-15).
Суд погоджується із доводами відповідача, що із вказаного доказу не вбачається належність вказаних нежитлових будівель до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використання протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності, також не можливо визначити чи дані будівлі використовуються за призначенням у 2022 році.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження використання позивачем будівель за призначенням у 2022 році, а також повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма № 20-ОПП) за період з 09.03.2016 та на станом на час розгляду справи в суді позивачем до позову не надано.
Більше того, суд звертає увагу, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не свідчить про використання позивачем за призначенням будівель в 2022 році, оскільки саме за цей період був нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Пунктом 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування. Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
За приписами ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Суд зауважує, що встановлена п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Підпунктом 14.1.76 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Відповідно до положень п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Таким чином, нормами ПК України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, а саме коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури.
Тобто вказана вище норма, ставить у залежність можливість застосування податкової пільги до об`єкта оподаткування, якщо він належить саме сільськогосподарському товаровиробнику та така будівля використовується як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.
При цьому, суд звертає увагу, що пільга встановлена п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження для сільськогосподарських виробників. Тому, віднесення нежитлової будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України необхідно встановити, чи наділений позивач статусом товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та використання ним нежитлових обєктів: будівлі - літ "А" службово-побутова будівля, загальною площею 139,80 кв.м. літ "Б" автовагова, загальною площею 60,2 кв.м.. літ "В" пункт штучного осіменіння, загальною площею 159,80 кв.м., літ "Г" будинок тваринника, загальною площею 214,1 кв.м. літ ПГ погріб, як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
На підтвердження факту використання нежитлових будівель, як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури, позивачем жодних доказів до суду не надав.
Суд наголошує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій позивач не значиться у переліку суб`єктів підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, також керівником (засновником) юридичної особи, що здійснює господарську діяльність у сфері сільського господарства (товаровиробництва), не звiтує про результати господарської діяльності до податкового органу та не сплачує податки. 
Разом з тим, відсутня інформація, яка б підтверджувала факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання у такій діяльності належних йому обєктів нерухомості.
Водночас, відомостей щодо віднесення об`єктів нерухомого майна позивачу до об`єктів сільськогосподарського призначення у інформаційних базах відповідача не має.
На думку суду, для використання пільги передбаченої п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України будівлі, споруди мають відповідати таким умовам: належність до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; використовується протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності; не є зданою в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання. 
Письмові докази, які були подані до суду, та на яких ґрунтується позиція позивача не підтверджують факт використання ним будівель за призначенням.
Суд наголошує, що позивачем не надано до суду будь-яких доказів щодо підтвердження факту використання належних йому на праві приватної власності нежитлових будівель за цільовим призначенням та доказів, які підтверджують його належності до осіб, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, доказів зберігання у будівлі сільськогосподарської продукції у 2022 році тощо.
Більш того, будь-які докази на підтвердження факту використання нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури у матеріалах справи також відсутні.
З огляду на вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що достатньою підставою для застосування положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є наявність у нього у власності нерухомого майна (складу), яке віднесене до класу будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271.3).
Відтак, обставинами справи підтверджено, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивачем належним чином не доведено використання зазначеного майна у власній господарській діяльності як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Отже, дані нежитлові приміщення підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки на загальних підставах згідно п. 266.3.2 ст. 266 ПК України, тому відповідачем правомірно сформувано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вище встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень – рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. 
Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Під час розгляду справи по суті позивач не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. 
Тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Інші доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд відхиляє, оскільки вони не спростовують правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. 

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 139, 241 - 243, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 

Повне найменування учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач – Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 44057187).

Суддя   В.К. Левицький