Справа № 442/4807/26
Провадження №3/442/993/2026 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

25 червня 2026 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, 
в с т а н о в и в :
Суддя встановила, що відповідно до протоколу 16.06.2026 близько 21 год 18 хв в м. Дрогобичі по вул. Спортивна,74 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry ВC4334ЕО, не виконала вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору та увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушила п. 2.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання за викликом суду з`явилася, вину не визнала, пояснила, що їхала в авто з дочкою, розмовляла. Бачила що ззаду їде машина, але не звернула увагу, що це поліція. Зрозуміла, що вони хочуть її зупини, тільки тоді, як вони вирівнялись з нею, але тоді звернула у поворот на своє подвір`я. Причин зупинки їй не повідомили, забрали права та видали тимчасові.
Дослідивши матеріали справи приходжу до наступного.
Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушенняце вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію`визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманнямПравил дорожнього рухуйого учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно доЗакону України «Про дорожній рух», встановлюютьПравила дорожнього руху, затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».
Пунктами1.3та 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.4. ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
Згідно з пунктом 8.9. ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а)сигнального диска з червоним сигналом чи світло повертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в)гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.
Статтею 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
На підтвердження доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, до матеріалів справи додано рапорт працівника поліції від 16.06.2026. У рапорті зазначено, що під час патрулювання близько 21:10 поступила інформація, що по вул. Спортивна рухається автомобіль Toyota Camry із порушення правил дорожнього руху, а саме водію даного ТЗ ВC4334ЕО керує автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. З метою перевірки даної інформації було прийнято рішення зупинити даний ТЗ за допомогою ввімкнення сигналів синього та червоного кольору та подачі звукового сигналу, однак водій даного ТЗ проігнорував дані сингали та продовжив рух, заїхавши на територію приватного будинку по вул. Спортивна,74. На водія даного ТЗ складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 122-2. Факт керування ТЗ в стані алкогольного сп`яніння не підтвердився.
Також працівниками поліції наданий відеозапис, на якому вбачається, як працівники поліції їдуть за автомобілем. Даний автомобіль повертає на подвір`я.
Разом з тим, суд позбавлений можливості встановити обставину увімкнення поліцейськими спеціального звукового сигналу під час слідування за транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , оскільки відеофайл, на якому зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням гр-на ОСОБА_1 , не містить аудіофіксації (відтворення звуку).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.
Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень (ч.1 ст.29 Закону)
Згідно з п.4 ч.1 ст.31 Закону поліція може застосовувати такий превентивний захід як зупинення транспортного засобу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Як вбачається з п.8.9 «б» Правил дорожнього руху, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про ненадання поліцейськими достатніх в своїй сукупності доказів на підтвердження обставин, які входять до предмета доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП, зокрема, виконання ними вимог п.8.9 «б» Правил дорожнього руху.
Ч. 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), справа «Малофєєва проти Росії» ( заява №36673/04). справа «Карелін проти Росії» (заява №926/08. рішення від 20.09.2016 р.).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ «Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод» і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), n. 161, SeriesА заява № 25).
Крім того, у справі «Paul andAudreyEdwardsv. theUnitedKingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необгрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки, доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.
За встановлених судом обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП, стосовно  ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях події і складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.7, ч.1 ст.122-2, статтями 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 285, 287, 289, 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и в :
справу про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Суддя Нагірна О.Б.