Справа № 577/4509/25 
Провадження № 1-кп/577/154/26 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 червня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області  
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025200450000701 від 09 липня 2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Аврамівка Завитинського району Амурської області, Російська Федерація, українки, особи без громадянства, освіта професійно-технічна, незаміжня, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 , 
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, який у подальшому неодноразово був продовжений, зокрема, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 квітня 2025 року № 235/2025, затвердженим Законом України № 4356-IX від 16 квітня 2025 року, був продовжений до 07 серпня 2025 року. 
ОСОБА_3 01 липня 2025 року близько 11 год 00 хв в період дії воєнного стану, перебувала за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де допомагала ОСОБА_6 по господарству. ОСОБА_6 попрохав ОСОБА_3 придбати йому продукти харчування та передав їй банківську картку № НОМЕР_1 , видану АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на його ім`я, а також повідомив пін-код до неї. 
Отримавши банківську картку ОСОБА_6 та знаючи пін-код до неї, у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме, викрадення грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_6 , відритого в АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який пов`язаний із банківською карткою № НОМЕР_1 .
Реалізуючи вказаний злочинний корисливий намір, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з метою викрадення грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_6 , відритого в АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який пов`язаний із банківською карткою № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , знаючи пін-код до картки, без дозволу власника банківської картки ОСОБА_6 , у банкоматі № CASU5712, який розташований у торгівельному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , 01 липня 2025 року о 12 год 11 хв. зняла готівкою грошові кошти в сумі 5 000 грн. 00 коп, а також 01 липня 2025 року о 12 год 12 хв. знову зняла грошові кошти в сумі 5 000 грн. 00 коп. 
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 01 липня 2025 року о 15 год 40 хв. повернулася до банкомату, розташованого у торгівельному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, знаючи пін-код до картки № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_6 , без дозволу останнього зняла у банкоматі № CASU5712 грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп. 
Всього ОСОБА_3 таємно викрала належні ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 20 000 грн. 00 коп.
Викраденими грошовими коштами ОСОБА_3 у подальшому розпорядилася на власний розсуд. 
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю та надала показання, що їй було відомо, що в Україні з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан. У кінці червня 2025 року її сестра ОСОБА_7 познайомила її із ОСОБА_6 . Вони стали приходити до ОСОБА_6 додому за адресою: АДРЕСА_4 і допомагати йому по господарству, оскільки він був після перенесеного інсульту і йому було важко самому обслуговувати себе. ОСОБА_6 надавав її сестрі банківську картку для того, щоб вона нею розраховувалася за продукти харчування, або знімала з неї грошові кошти на придбання продуктів харчування. 30 червня 2025 року ОСОБА_6 передав їм банківську картку та з її допомогою вона і сестра 30 червня 2025 року у банкоматі, який розташований по вул. Свободи в м. Конотопі Сумської області, зняли грошові кошти в сумі 8 000 грн 00 коп. Грошові кошти вони знімали два рази по 4 000 грн 00 коп. На вказані кошти вони придбали продукти харчування, а залишок коштів повернули ОСОБА_6 , віддавши йому і банківську картку. 
01 липня 2025 року ближче до 10 год. 00 хв. вона разом із сестрою ОСОБА_7 приїхали додому до ОСОБА_6 , оскільки останній телефонував ОСОБА_7 і прохав, щоб вона приїхала. ОСОБА_6 дав їм банківську картку, повідомив пін-код до неї та попрохав придбати продукти харчування. Вони придбали продукти харчування, приїхали до ОСОБА_6 , віддали йому продукти харчування і показали чеки на їх придбання. Після цього ОСОБА_7 поїхала додому, а вона залишилася у будинку ОСОБА_8 , щоб прибрати та приготувати їсти. ОСОБА_6 знову попрохав її придбати йому дещо з продуктів харчування та надав їй свою банківську картку і пін-код до неї. При цьому він не говорив, щоб вона зняла для нього грошові кошти. Проте вона вирішила зняти грошові кошти для себе. Вона 01 липня 2025 року близько 12 години поїхала до банкомата АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_1 , та зняла два рази грошові кошти по 5 000 грн 00 коп кожного разу, всього зняла грошові кошти у сумі 10 000 грн 00 коп. Знявши вказані грошові кошти вона не мала наміру віддати їх ОСОБА_6 , а залишила собі. Після цього вона знову приїхала до будинку ОСОБА_6 , але банківську картку йому не віддала. ОСОБА_6 нічого її не питав, а тому вона вирішила зняти для себе грошові кошти ще раз. Через деякий час в цей же день - 01 липня 2025 року вже після обіду, приблизно о 15 год. 40 хв. вона знову поїхала до того ж самого банкомату та, використовуючи банківську картку ОСОБА_6 , без його дозволу зняла грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп. Вона знову повернулася до будинку ОСОБА_6 та залишила там банківську картку, за допомогою якої знімала грошові кошти. Вона не мала наміру повертати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 20 000 грн 00 коп та згоди на те, що вона може зняти кошти для себе ОСОБА_6 їй не надавав. У подальшому вона витратила грошові кошти, зняті з банківського рахунку ОСОБА_6 , на власні потреби. Вона щиро розкаюється у вчиненому, прохала свого цивільного чоловіка знайти грошові кошти, щоб відшкодувати ОСОБА_6 та останньому було повернуто 20 000 грн 00 коп. Більше ніяких претензій ОСОБА_6 до неї не мав. Вчинила злочин, оскільки на той час дуже потребувала грошових коштів. Під час досудового розслідування з її участю проводився слідчий експеримент, під час якого вона розповіла за яких обставин вчинила злочин та викрала належні ОСОБА_6 грошові кошти. Вона має намір змінити свою поведінку, отримати паспорт громадянина України та працевлаштуватися, наміру у подальшому вчиняти кримінальні правопорушення вона не має. Прохає не призначати їй сувору міру покарання. 
Вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у повному обсязі доводиться також показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що він у 2022 році переніс другий інсульт та з 13 вересня 2025 року є інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання, вказана група інвалідності встановлена йому безтерміново.
У зв`язку з перенесеним захворюванням він погано пересувався, а тому йому потрібна була допомога, щоб придбати продукти харчування. На той час він за адресою: АДРЕСА_2 проживав разом із своєю матір`ю, яка внаслідок захворювання була прикута до ліжка і також потребувала стороннього догляду. Соціальний працівник, який би надавав допомогу йому та матері, їм призначений не був. В середині червня 2025 року він пішов до магазину та раніше незнайома йому жінка допомогла йому донести сумку з продуктами харчування. Вони познайомилися та вказана жінка виявилася сестрою ОСОБА_3 - ОСОБА_9 . Остання розповіла, що вона та її сестра ОСОБА_3 є соціальними працівниками та офіційно працюють у с. Бочечки Конотопського району Сумської області, а тому могли б і йому надавати допомогу. Він та ОСОБА_7 домовилися, що коли він зателефонує, то вона прийде до нього додому і придбає продукти харчування. За вказані послуги він буде сплачувати ОСОБА_7 грошові кошти від 20 до 50 грн в залежності від того, яку кількість продуктів вона придбає для нього.
У кінці червня 2025 року, можливо 29 чи 30 червня 2025 року, точну дату він на даний час вказати не може, ОСОБА_7 привела до нього додому ОСОБА_3 для того, щоб остання доглядала за його матір`ю, яка прикута до ліжка. З ОСОБА_3 він також домовився, що остання буде приходити до нього, коли він зателефонує. До 01 липня 2025 року ОСОБА_3 приходила і доглядала за його матір`ю приблизно п`ять раз. Проте гроші на придбання продуктів харчування та банківську картку, на якій були грошові кошти, він надавав лише ОСОБА_7 
30 червня 2025 року у вечірній час до нього додому прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_3 і попрохали надати їм гроші, щоб вони наступного дня вранці сходили на базар та придбали продукти харчування. У нього на той час не було готівкових коштів, а тому він надав належну йому банківську кредитну картку, видану АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На вказаній банківській картці був встановлений кредитний ліміт 56 000 грн 00 коп. Проте коли він надавав картку, то на ній були грошові кошти в сумі 54 000 грн 00 коп. Він також написав на папері під-код до вказаної банківської картки. Він домовився з ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , що вони придбають продукти харчування на суму 1 000 грн 00 коп - 1 500 грн 00 коп, а йому принесуть чеки на підтвердження суми, на яку будуть придбані продукти харчування. Також він попрохав зняти йому готівкою грошові кошти в сумі 2 000 грн 00 коп. ОСОБА_7 і ОСОБА_3 пішли. Через деякий час він став хвилюватися, що надав їм свою банківську картку, з таким великим кредитним лімітом, став телефонувати ОСОБА_7 , але її телефон не відповідав. Зазвичай, коли з його банківської картки знімають грошові кошти, то йому на мобільний телефон приходять смс-повідомлення про зняття коштів. Проте він 01 липня 2025 року здав свій мобільний телефон у ремонт, а тому побачив, що грошові кошти були зняті з його банківського рахунку вже після того як забрав телефон з ремонту, зокрема побачив, що йому прийшло три смс-повідомлення про зняття грошових коштів: 01 липня 2025 року о 12 год. 11 хв. на суму 5 200 грн 00 коп, 01 липня 2025 року о 12 год. 12 хв. на суму 5 200 грн 00 коп та 01 липня 2025 року о 15 год. 40 хв. на суму 10 400 грн 00 коп. Виявивши вказану ситуацію він зателефонував ОСОБА_7 та став запитувати, де його банківська картка, а ОСОБА_7 відповідала, що вона не знає та вказану банківську картку вони йому віддавали. Потім вона прийшла і знайшла його банківську картку, видану АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у нього вдома. Він не бачив, щоб 01 липня 2025 року після того як він надав ОСОБА_7 і ОСОБА_3 банківську картку, видану на його ім`я АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вони приходили до нього додому. Проте не виключає, що вони могли приходити, оскільки він виходив з будинку, але будинок не зачиняв, бо у ньому перебувала його мати. У його присутності ОСОБА_7 і ОСОБА_3 не приходили після 01 липня 2025 року до будинку, але банківську картку, з якої були зняті грошові кошти ОСОБА_7 у подальшому знайшла у його будинку серед речей. Дізнавшись про зняття грошових коштів з належного йому банківського рахунку, він пішов до АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та заблокував банківську картку. Оскільки йому не повернули грошові кошти, то він 09 липня 2025 року звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Дозвіл на зняття з його банківської картки грошових коштів у сумі 20 000 грн 00 коп він ОСОБА_3 та її сестрі ОСОБА_7 не надавав. 
На час допиту потерпілого ОСОБА_6 заподіяна йому матеріальна шкода в розмірі 20 000 грн 00 коп була не відшкодована, а тому він вимоги своєї позовної заяви підтримував у повному обсязі. 
Проте із заява ОСОБА_6 від 09 листопада 2025 року, яка була наданим ним до суду, вбачається, що грошові кошти в сумі 20 000 грн 00 коп йому відшкодовані, а тому він не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 , прохає суворо її не карати, не призначати їй покарання, пов`язане з позбавленням волі, та звільнити її від відбування покарання з виробуванням з встановленням іспитового строку (а.с. 196 т. 1). 
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7зв, 8 т. 2).
Свідок ОСОБА_7 надала показання, що вона у 2024 році стала підробляти прибиральницею у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розташований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 приходив до вказаного магазину за продуктами харчування, але внаслідок перенесеної хвороби він погано розмовляв. Проте вона його розуміла та допомагала йому придбати продукти харчування. У травні 2025 року вона допомогла ОСОБА_6 донести додому продукти харчування, оскільки останній погано пересувався, та ОСОБА_6 попрохав її у подальшому допомагати йому із придбанням продуктів харчування. Через два дні ОСОБА_6 їй зателефонував та попрохав про допомогу. Вона прийшла за місцем проживання ОСОБА_6 , він надав їй свою банківську картку, на яку йому приходила пенсія, повідомив пін-код до картки, а також надав список продуктів, які вона мала йому придбати. За вказаним списком вона придбала продукти харчування та принесла ОСОБА_6 чеки, які підтверджують кількість витрачених нею грошових коштів. У подальшому ОСОБА_6 ще декілька раз прохав її придбати продукти харчування та до кінця травня 2025 року вона витрачала грошові кошти ОСОБА_6 з банківської картки, на яку приходила його пенсія. З червня 2025 року ОСОБА_6 надав їй для розрахунків іншу належну йому банківську картку, але яким банком вона була видана вона не пам`ятає, а також повідомив пін-код до вказаної картки, який був однаковим із пін-кодом попередньої банківської картки. Оскільки у ОСОБА_6 була ще матір, яка не вставала із ліжка та потребувала постійного стороннього догляду, то вона на прохання ОСОБА_6 та за оплату стала доглядати ще і за його матір`ю, до якої приходила вранці та ввечері. За догляд за його матір`ю ОСОБА_6 розраховувався готівковими коштами. 25 червня 2025 року, до неї додому приїхала її сестра ОСОБА_3 . В цей день вона не могла здійснити догляд за матір`ю ОСОБА_10 і попрохала про це ОСОБА_3 . Тоді вона і познайомила ОСОБА_6 із ОСОБА_3 та вони обмінялися номерами мобільних телефонів. 26 червня 2025 року ОСОБА_3 знову приходила разом із нею до ОСОБА_6 . Також 30 червня 2025 року близько 11 чи 12 години вона та ОСОБА_3 приїхали до ОСОБА_6 та він, як завжди, надав їм список продуктів, які необхідно придбати, а також свою банківську картку. Також ОСОБА_6 попрохав їх зняти йому грошові кошти в сумі 8 000 грн 00 коп та ОСОБА_3 у банкоматі, який розташований у торгівельному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 зняла два рази по 4 000 грн 00 коп. 
Вони виконали прохання ОСОБА_6 , віддали йому грошові кошти в сумі 8 000 грн 00 коп і продукти харчування та в цей же день близько 14 чи 15 години поїхали із будинку ОСОБА_6 
30 червня 2025 року коли вона та ОСОБА_3 перебували у будинку ОСОБА_6 , то до нього спочатку телефонувала жінка та вона чула, що жінка говорила, що вона принесе ОСОБА_6 хліб, а він їй за це повинен віддати 40 грн 00 коп. Через 20-30 хв. вказана жінка приїхала до будинку ОСОБА_6 . На той час вона і ОСОБА_3 також перебували у будинку. Коли вказана жінка пішла, то вона і ОСОБА_3 побули у будинку ОСОБА_6 ще 5-10 хвилин і пішли кожен до себе додому.
Наступні три дні вона до ОСОБА_6 не приходила. Чи приходила до нього у ці дні ОСОБА_3 вона сказати не може.
04 липня 2025 року їй зателефонував ОСОБА_6 та попрохав, щоб вона прийшла до його матері, але вона відмовила, оскільки в той день погано себе почувала. Коли ОСОБА_6 зателефонував їй, то він не говорив, що до нього за цей час приходила ОСОБА_3 . 
Їй відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_6 померла матір та в цей же день до неї додому приходили працівники поліції, які викликали її та ОСОБА_3 до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області. Вони поїхали до відділу поліції та вже там вона від працівника Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 дізналася про те, що її сестра ОСОБА_3 зняла із банківської картки ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 20 000 грн 00 коп та не віддала їх останньому, а також, що ОСОБА_6 написав заяву про злочин. 
Вона запитувала у ОСОБА_3 з приводу крадіжки грошових коштів та вона не заперечувала, що знімала грошові кошти два рази, але при цьому стверджувала, що повернула їх ОСОБА_6 .
Крім того свідок ОСОБА_7 пояснила, що її сестра ОСОБА_3 на даний час є особою без громадянства. Вона народилася у Російській Федерації, але коли їй було приблизно чотири роки, то їх родина переїхала до м. Конотопа Сумської області. ОСОБА_3 навчалася у ІНФОРМАЦІЯ_7 з 1 до 8 класу. У ОСОБА_3 не було свідоцтва про народження, а тому вона не змогла отримати паспорт громадянина України. Їх мати з 1997 року перебувала у місцях позбавлення волі, а тому не здійснювала оформлення вказаних документів, а потім у 2004 році померла. ОСОБА_3 у подальшому після закінчення навчання також перебувала у місцях позбавлення волі, а коли звільнилася та намагалася отримати паспорт громадянина України, то їй відмовили, посилаючись на відсутність свідоцтва про народження. Їх батьки були українцями, мати народилася у с. Козацьке Конотопського району Сумської області, а батько у м. Львів, тому у ОСОБА_3 не має проблем із розумінням української мови. 
Свідок ОСОБА_12 надала показання, що вона знала ОСОБА_6 з 2006 року, а також дуже добре знала його матір. Іноді вона заходила до матері ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 та допомагали їй по господарству. В кінці червня чи на початку липня 2025 року, точну дату вона вже не пам`ятає, їй зателефонував ОСОБА_6 і попрохав придбати продукти харчування, оскільки він сам не може дістатися магазину, а його мати на той час була лежачою хворою. Через деякий час вона зателефонувала ОСОБА_6 та сказала, що зараз приїде до нього. Проте він попрохав її приїхати приблизно через 30 хвилин, пояснивши, що у нього у будинку перебувають інші особи. Вона не стала чекати та одразу поїхала до будинку ОСОБА_6 . Коли вона приїхала, то побачила, що ОСОБА_6 у будинку був не один, а з двома жінками, як потім вона дізналася із ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Вони вживали спиртні напої і курили. При цьому ОСОБА_3 і ОСОБА_7 повідомили їй, що вони сестри, працюють соціальними працівниками і допомагають доглядати за матір`ю ОСОБА_6 . Вони показали, що у холодильнику у ОСОБА_6 є продукти харчування, які вони придбали, показали, яку роботу виконували у господарстві, а також сказали, що вони будуть готувати їжу. До зазначеного дня вона була вдома у ОСОБА_6 приблизно два тижні тому і не він, ні його мати не говорили, що до них приходять люди, які допомагають їм у господарстві. Проте із розмови із ОСОБА_6 вона зрозуміла, що ОСОБА_3 і ОСОБА_7 приходять до нього додому не вперше. Вона залишила ОСОБА_6 продукти харчування, які для нього придбала, забрала грошові кошти в розмірі 40 грн 00 коп та поїхала у своїх справах.
Через декілька днів їй зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що у нього із банківської картки викрали грошові кошти. При цьому повідомив, що він свою банківську картку надавав ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , щоб вони придбали йому продукти харчування, а потім виявив, що з банківського рахунку були зняті ще грошові кошти, згоду на зняття яких він не надавав. Суму грошових коштів ОСОБА_6 не вказував. Також 09 липня 2025 року до неї разом із ОСОБА_6 приїздили працівники поліції та відібрали у неї пояснення. При цьому ОСОБА_6 повідомляв їй, що буде звертатися із заявою про злочин до поліції. Вона бажає зазначити, що після інсульту у ОСОБА_6 порушена мова та хода, але на його розумові здібності перенесене ним захворювання не вплинуло та у нього не було проблем із пам`яттю. 
Як вбачається з рапорту старшого інспектора-чергового Конотопського РВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_13 , 09 липня 2025 року о 12 год 34 хв на лінію « НОМЕР_2 » надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що соціальні працівники три дні тому викрали у нього грошові кошти у сумі 40 000 грн 00 коп .(а.с.52 т. 1)
Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 липня 2025 року, відповідно до якого 09 липня 2025 року о 14 год. 00 хв. до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся ОСОБА_6 , який зазначив, що 07 липня 2025 року ОСОБА_14 ? яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з банківської картки № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на його ім`я, зняла грошові кошти у сумі 20 000 грн 00 коп, без його відома. При цьому ОСОБА_6 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України - за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 53 т. 1).
При проведенні 09 липня 2025 року огляду місця події, а саме квартири АДРЕСА_5 , який був проведений за участі та зі згоди потерпілого ОСОБА_6 , останній показав, що на столі у кімнаті знаходиться банківська картка № НОМЕР_1 , видана АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я його ім`я. За поясненнями ОСОБА_6 , з банківського рахунку, пов`язаного із вказаною банківською карткою, були зняті грошові кошти (а.с. 54-61 т. 1)
Як вбачається з виписки по банківському рахунку, який пов`язаний з банківською карткою № НОМЕР_1 , виданою АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти були зняті у банкоматі, що розташований по АДРЕСА_3 01 липня 2025 року о 12 год 11 хв у сумі 5 000 грн 00 коп, 01 липня 2025 року о 12 год 12 хв у сумі 5 000 грн 00 коп та 01 липня 2025 року о 15 год 40 хв у сумі 10 000 грн 00 коп.
Також зафіксовано, що з вказаного банківського рахунку 30 червня 2025 року о 16 год. 33 хв. та о 16 год. 35 хв. у банкоматі, що розташований по АДРЕСА_3 , були зняті грошові кошти у сумі 8 000 грн 00 коп (дві транзакції по 4 000 грн 00 коп) (а.с. 62-68 т. 1).
Протоколом огляду диску від 22 липня 2025 року, який був отриманий у АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2025 року про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме до інформації про рух грошових коштів по банківському рахунку НОМЕР_3 , який пов`язаний із банківською карткою № НОМЕР_1 , за період часу з 01 липня 2025 року до 14 липня 2025 року, встановлено що під час відкриття архівованої папки від назвою «0000004589941373», виявлено папку під назвою «793764», в якій містяться JPEG - рисунки виконані влаштованою камерою в терміналі банкоматів CASU5712. Під час перегляду яких на JPEG - малюнках під назвами : «2566769517», «2566769519», « НОМЕР_4 », « НОМЕР_5 », « НОМЕР_6 », « НОМЕР_7 », « НОМЕР_8 », « НОМЕР_9 » виявлено фотозображення ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
При відкриті архівованої папки під назвою «0000004589941377» в ній містяться за архівована папка під назвою «0000004584758797.zip» при відкритті якої маються хіях-файли: «23 1281 3995 1132200657 414962934933 8889.СЗУ», «айіті.хікх» та «Зміни фін.номеру.хіях». 
Під час перегляду хЬх-файлу під назвою «2312813995 М 32200657 4149629349338889.сз», у ньому наявна інформація про проведені транзакції по банківській картці № НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_6 , із зазначеним типом транзакції та серед виконаних транзакцій наявна інформація про: 1) зняття готівки в банкоматі за адресою: АДРЕСА_3 в сумі 5 000 гри 00 коп 01 липня 2025 року о 12 год. 11 хв.; 2) зняття готівки в банкоматі за адресою: АДРЕСА_3 , в сумі 5 000 гри 00 коп 01 липня 2025 року о 12 год. 12 хв.; 3) зняття готівки в банкоматі за адресою: АДРЕСА_3 в сумі 10 000 гри 00 коп 01 липня 2025 року о 15 год. 40 хв..
При відкритті хНх-файлу з назвою «Зміни фін.номеру.хНх», встановлено, що він містить інформацію про перевипуск картки. 
При відкритті хіьх-файлу з назвою «айгіі.хЬх», виявлено інформацію про вхід до мобільного застосунку « Приват24 » - електронного кабінету користувача з фін. номером НОМЕР_10 за 14 липня 2025 року із зазначенням моделі пристрою через який здійснювався вхід. 
При відкритті РПР- файлу під назвою «0000004589945100» наявна інформація про фінансовий номер НОМЕР_11 власника банківської картки ОСОБА_6 (а.с.71-85 т. 1).
Вказаний оптичний диск був переглянутий у судовому засіданні та ОСОБА_3 підтвердила, що на фотографіях, на яких зображена особа, яка знімала грошові кошти у банкоматі АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_3 01 липня 2025 року о 12 год. 11 хв., о 12 год. 12 хв. та о 15 год. 40 хв. зображена саме вона. 
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_3 , який був проведений 29 липня 2025 року, ОСОБА_3 у присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_5 та двох понятих надала показання, що до ОСОБА_6 приходила її сестра ОСОБА_15 , яка у подальшому їх познайомила. 01 липня 2025 року вранці вона із сестрою прийшли до ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , та він передав їм свою банківську картку, видану АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також повідомив пін-код до неї, оскільки вони мали придбати продукти харчування. Вони придбали продукти харчування, а потім вона пішла до банкомату, який розміщений у торгівельному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 та зняла з банківського рахунку ОСОБА_6 , який пов`язаний із наданою ним банківською карткою, грошові кошти: о 12 год. 11 хв. - 5 000 грн 00 коп, та о 12 год. 12 хв. - ще 5 000 грн 00 коп. Після цього вони повернулися додому до ОСОБА_6 , але банківську картку та гроші ОСОБА_6 вона не віддала.
Потім вона в цей же день ще о 15 год. 00 хв. пішла до того ж самого банкомата та зняла грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп. Після цього вона повернулася до ОСОБА_6 та повернула йому банківську картку, але грошові кошти йому не віддала. 
У подальшому вона витратила грошові кошти на власні потреби. 
При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_3 привела учасників слідчого експерименту до банкомату, розташованого у приміщенні торговельного центру « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , та показала, що саме у вказаному банкоматі вона 01 липня 2025 року із банківського рахунку, пов`язаного із банківською карткою, яку 01 липня 2025 року їй надав ОСОБА_6 , повідомивши пін-код до неї, зняла грошові кошти: 1-й раз зняла грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп, виконавши дві транзакції на суму по 5 000 грн 00 коп кожна, 2-й раз зняла грошові кошти у сумі 10 000 грн 00 коп. Будь-яких скарг, зауважень чи клопотань від учасників слідчого експерименту не надходило (а.с. 119-130 т. 1).
Таким чином вина обвинуваченої повністю доведена та своїми діями ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. 
До обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить: обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому, оскільки вона визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, розкрила всі обставин вчиненого нею діяння, засуджує свою поведінку, відшкодувала потерпілому заподіяну нею шкоду, повідомила про намір більше не вчиняти кримінальних правопорушень; активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, оскільки, приймаючи участь у слідчому експерименті, який був проведений з її участю, вчинила дії, спрямовані на надання органам досудового розслідування допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі вказаному органу; добровільно усунула заподіяну нею шкоду, сплативши потерпілому 09 листопада 2025 року грошові кошти в сумі 20 000 грн 00 коп. 
Обставин, які б, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає.
Відповідно до досудової доповіді, складеної ІНФОРМАЦІЯ_9 , орган пробації оцінює ризик вчинення ОСОБА_3 повторно кримінального правопорушення як високий, та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, як високий та вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_3 з метою виправлення та запобігання вчиненню нею повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с. 38-40 т. 1). 
Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, характеру вчинених обвинуваченою дій, враховуючи, що, відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин належить до тяжких злочинів, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе лише у разі призначення їй покарання у виді позбавлення волі. 
В той же час, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, призначене покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожне вчинене кримінальне правопорушення. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинене кримінальне правопорушення; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових кримінальих правопорушень самим засудженим; запобігання вчиненню нових кримінальих правопорушень іншими особами.
При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. 
При цьому суд дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 року у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення вказаних питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Також необхідно зазначити, що Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання.
Положення ст. 69 КК України підлягають виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суворими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. З огляду на це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
Отже, підставами призначення основного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані, які певним чином характеризують особу винного.
Суд, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодувала заподіяної потерпілому шкоди, відсутність обставин, які б обтяжували її покарання, а також, що ОСОБА_3 раніше не судима (а.с. 93-94 т. 1), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 107 т. 1), приходить висновку, що сукупність вказаних обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення і ступінь небезпечності ОСОБА_3 для суспільства, а тому, з урахуванням особи винної, вважає можливим при призначенні ОСОБА_3 покарання, застосувати ч. 1 ст. 69 КК України, та призначити їй основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.
Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_10 від 30 липня 2025 року до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 102 200 грн 00 коп (а.с. 135-136 т. 1), який у подальшому був продовжений, останній раз продовжений до 28 червня 2026 року (а.с. 60-61т. 2). 
Суд погоджується з думкою прокурора, що до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_3 слід залишити у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. 
ОСОБА_3 була затримана 30 липня 2025 року, а тому строк відбування нею покарання слід рахувати з 30 липня 2025 року.
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_3 був пред`явлений цивільний позов про стягнення на його користь заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 20 000 грн 00 коп (а.с. 10, 145 т.1 ) 
Позивач ОСОБА_6 09 листопада 2025 року надав заяву про відмову від позову, оскільки грошові кошти в сумі 20 000 грн 00 коп сплачені йому ОСОБА_3 у добровільному порядку (а.с. 196 т. 1).
При вирішенні цивільного позову суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 128 КК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 3 ст. 61 КПК України цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.
Потерпілий ОСОБА_6 реалізував своє право, передбачене ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідно до якої позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 
В той же час ч. 2 ст. 206 ЦПК України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. 
Однак потерпілий ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно ч. 1 ст. 55 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 910/11702/18).
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Ухвалою суду від 11 березня 2026 року до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілої була залучена спадкоємець потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_16 , яка виявила бажання бути залученою до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілої (а.с. 24 т. 2)
В той же час, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін по справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
З наведеного слідує, що дії суду в разі смерті фізичної особи, яка була цивільним позивачем у кримінальному провадженні, залежать від того чи передбачаються спірні правовідносини правонаступництво.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
При цьому, ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
На момент смерті ОСОБА_6 заподіяна йому матеріальна шкода, яку ОСОБА_6 визначив у розмірі 20 000 грн 00 коп, була йому відшкодована ОСОБА_3 , про що потерпілий ОСОБА_6 зазначив у своїй заяві від 09 листопада 2025 року (а.с. 196 т. 1).
За таких обставин, суд приходить висновку, що провадження за цивільним позовом ОСОБА_6 слід закрити у зв`язку із смертю позивача на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 
Спадкоємець потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_16 не позбавлена можливості реалізувати свої права на відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. 
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою. 
Строк відбування ОСОБА_3 покарання рахувати з 30 липня 2025 року - з часу її затримання.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 20 000 грн 00 коп, - закрити у зв`язку із смертю позивача на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України..
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою -той же строк з дня вручення їй копії вироку. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.   

Суддя                 ОСОБА_1