Справа № 344/20653/25 
Провадження № 1-кп/344/692/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі 
головуючої судді ОСОБА_1 , 
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участі:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербова, Павлоградського району, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не офіційно непрацюючого, із середньою освітою, на утриманні нікого не має, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимого, востаннє: вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2022 року за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 259 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, - 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, а також привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.
Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.
Так, ОСОБА_9 відкрив в банку АТ КБ «ПриватБанк» дві картки із банківськими рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . У подальшому, банківські картки останній надав своїй дружині ОСОБА_10 для здійснення покупок, однак, вона 24.04.2025 року втратила їх із власної необережності по вул. Тролейбусна у м. Івано-Франківськ.
24 квітня 2025 року ОСОБА_11 , проходячи по вул. Тролейбусна у м. Івано-Франківськ, побачив паперовий конверт, всередині якого знаходились банківські карти із паролями до них, держателем яких є ОСОБА_8 . У цей час у ОСОБА_12 , виник протиправний умисел на таємне викрадення грошових коштів з однієї із вказаних вище банківських карт.
Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого таємного викрадення грошових коштів, посягаючи на встановлений законом порядок ведення, обігу і використання офіційних документів, який забезпечує нормальну діяльність прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення, ОСОБА_11 привласнив офіційні документи - банківські картки за банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_13 , які відповідно до Закону України «Про платіжні системи та перекази грошових коштів в Україні» від 05.04.2001 року, Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року є електронним - офіційним платіжним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, та якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Наступного дня, 25.04.2025 року в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовженого відповідно до Указу Президента України від 28.10.2024 № 740/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4024-IX з 05 год. 30 хв., 08.02.2025 (строком на 90 діб), повторно, з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на таємне викрадення грошових коштів з рахунку банківської карти за банківським рахунком АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, спрямований на незаконне збагачення, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, направився до банкомату, що за адресою: вул. Галицька, буд. 139/А, у м. Івано-Франківську та у період часу з 12 год. 19 хв. по 12 год. 26 хв., ОСОБА_14 шляхом зняття готівкових коштів, таємно викрав із банківської карти грошові кошти на загальну суму 4 679 (чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) гривень 67 копійок.
Своїми протиправними діями ОСОБА_11 , спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 4 679 (чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) гривень 67 копійок.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Окрім того, пояснив суду, що 24 числа йшов додому та знайшов білий паперовий конверт, він його підняв . У конверті було дві карточки. Подивився і здивувався, як можуть бути дві карточки з пін-кодами, думав, що це якийсь жарт. 25 числа (точний час не пам`ятає), вирішили перевірити чи заблоковані картки. Там було чотири тисячі гривень. Подумав, що у тому випадку, якщо хтось загубив карточки, то їх мали б заблокувати. Він взяв ці гроші та потратив на лікування дружини, їй вони були необхідні, оскільки, вона була після операції. Карточки викинули. Додав, що 25 квітня ходив в магазин «АТБ», вулиці не пам`ятає. Зазначив, що йшов в магазин купувати продукти та вирішив перевірити карточки, він розумів, що це не його кошти. Зняв з карти чотири тисячі гривень. Покаявся у вчиненому. Шкоду відшкодував.
Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву про відшкодування йому шкоди в повному розмірі. Претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 він не має. Просив його суворо не карати. 
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються і визнаються самою обвинуваченою. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Відтак, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.
Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід врахувати: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винного, стан здоров`я та його майновий стан; він з середньою освітою; розлучений, офіційно не працює, в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» та протягом життя в КНП «ПНЦ ІФ ОР» не звертався, амбулаторну допомогу не отримує; на утриманні нікого не має; раніше судимий, востаннє: вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2022 року за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 259 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які б обтяжували покарання, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Окрім цього, суд враховує, що відповідно до досудової доповіді Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області про обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено високий рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та дуже високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. 
Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив врахувати особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину та визначити йому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, враховуючи повне визнання вини, відшкодування завданої шкоди потерпілому, щире каяття, просить призначити остаточне покарання обвинуваченому у виді п`яти років позбавлення волі, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк два роки; думку обвинуваченого, який просив не позбавляти його волі та дати йому можливість допомагати дружині, просив встановити іспитовий строк; позицію захисника, який просив врахувати, що його підзахисний критично оцінює свою поведінку, хоче та бажає виправитися, має місці соціальні зв`язки, бажає допомагати цивільній дружині та просить застосувати мінімальне покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. 
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, який полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відтак, обмеження, передбачені ч. 1 ст. 75 КК України на даний випадок не поширюються.
З урахуванням викладеного, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки, на думку суду, саме такого покарання буде необхідно і достатньо для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, так як іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів та дотримання норм, правомірної поведінки, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Ураховуючи те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою спливає 16.05.2026 року, суд, враховуючи обрану міру покарання, приходить до переконання про можливість у даному випадку звільнення обвинуваченого з-під варти, оскільки підстави для його подальшого утримання під вартою відсутні.
Процесуальні витрати - відсутні, арешт на майно – не накладався, долю речових доказів у даному кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд – 

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання: 
- за ч. 4 ст. 185 КК України – у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - скасувати.
Негайно звільнити ОСОБА_6 з під-варти в залі суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України в строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2025 року до 05 травня 2026 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази:
- відеозаписи, які перекопійовані на DVD-R диск (носій інформації) із надписом «Fiesta», (4,7 GB. 16X), із камер внутрішнього та зовнішнього відео спостереження, приміщення ТОВ «АТБ-маркет» та АТ КБ «ПриватБанк», що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 139А (постанова слідчого від 09.05.2025 року) – зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 

Головуюча суддя ОСОБА_15