ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року місто Київ.
Справа № 753/15016/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7331/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2025 року (у складі судді Шаповалової К.В.)
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям

ВСТАНОВИВ

15 липня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира розташована на третьому поверсі чотирнадцятиповерхового будинку. На четвертому поверсі над квартирою позивача розташована квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 19 серпня 2024 року сталося залиття квартири позивачки. Позивач звернулася до ОСББ "Джерело", яке є управителем будинку, після чого управителем було здійснено огляд помешкань та складено акт, відповідно до якого вбачається, що залиття відбулося у зв`язку із пошкодженням з`єднувальних елементів зливного бачка та унітазу у квартирі АДРЕСА_2 , внаслідок чого вода лилась на підлогу, що в подальшому призвело до залиття квартири АДРЕСА_3 . Позивач звернулася до ТОВ "Судово-експертний альянс" для отримання висновку експерта, та відповідно до висновку вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести у квартирі АДРЕСА_3 для усунення наслідків залиття складає 278 120, 00 грн. Позивач просила суд стягнути із відповідача зазначену суму коштів, а також витрати на отримання висновку експерта у розмірі 15000,00 грн, суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям - 278120 грн, 15000 грн витрат на проведення експертної оцінки та судовий збір у розмірі 2781,20 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача 16 січня 2026 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що ухвалене без додержання норм процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
Вказує, що суд безпідставно не врахував факт невідповідності форми акту про залиття законодавчим вимогам як достатню підставу для визнання такого акту про залиття неналежним та недопустимим доказом. Так, у Акті особи, які зазначені як представники залитої квартири не підтвердили своє юридичне відношення до даної квартири та не надали будь якої інформації, на якій підставі вони діють; Акт був складений за відсутності відповідачки та її представника, і, відповідно у зв`язку з цим відповідач не мала об`єктивної можливості оскаржити цей Акт; Акт не містить відомостей про обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджень внаслідок залиття речей та їх орієнтовну вартість.
Зазначає, що не було розглянуто альтернативні причини залиття, хоча у відповідача за період часу 2021-2024 роки взагалі не змінювались показники у водокористуванні, що свідчить про її не проживання в квартирі АДРЕСА_2 , а відтак відповідач не могла вчиняти якісь дії, які б могли призвести до залиття квартири АДРЕСА_3 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
16 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Вважає, що усі критерії і недоліки Акту, на які вказує відповідач, є невірні і такі, які не відповідають дійсності. Акт був складений комісією у складі: представника ТОВ «Максимум Профі Сервіс», сантехніків, представників квартири НОМЕР_3, а також представника голови ОСББ «Джерело». Доступ до квартири АДРЕСА_2 , в якій сталось залиття було надано безпосередньо відповідачкою і проведено у присутності відповідачки, це будо безпосередньо підтверджено представником відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції. Аварійною службою ОСББ «Джерело» на обслуговуванні якого і перебуває будинок, було виявлено в квартирі АДРЕСА_2 наявність чималої кількость води в санвузлі, яка розповсюджувалась в коридор квартири. При ретельному огляді комісією санвузлу квартири АДРЕСА_2 в присутності власниці квартири було виявлено пошкодження з`єднувальних елементів зливного бачка та унітазу, внаслідок чого вода лилась на підлогу санвузла (ванної) квартири АДРЕСА_2 і що саме це призвело до залиття квартири АДРЕСА_3 .
Вказує, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги. Представник позивача ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 3 грудня 2002 року № НОМЕР_1 (а.с. 9). Прізвище позивачки було змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 6 червня 2025 року (а.с. 8).
Відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 23 грудня 2002 року № НОМЕР_2 (а.с. 12). Прізвище відповідачки було змінено з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 1 листопада 2006 року (а.с. 13).
19 серпня 2024 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту про залиття від 20 серпня 2024 року, який був складений комісією у складі: представника ТОВ «Максимум Профі Сервіс» Дегтяренко В.І., сантехніків: Дегтяренко В.І., Маєвського В.ОР., представників квартири НОМЕР_3 ОСОБА_11 та ОСОБА_12., а також представника ОСББ «Джерела» голови Мочульської О.В. «19 серпня 2024 року о 19:00 год в кв. АДРЕСА_1 виявлено залиття в квартирі АДРЕСА_5 ). При огляді кв. АДРЕСА_2 в 23-30:00 «19» серпня 2024 року, виявлено представниками кв. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 у санвузлі (ванна), на підлозі наявність чималої кількості води, яка розповсюджена в коридор квартири. Аварійною службою ОСББ «Джерело» було вимкнуто ХВП по даному стояку будинку. При ретельному огляді комісією санвузлу кв. АДРЕСА_2 в 17-30:00 «20» серпня 2024 року (коли було надано доступ до квартири), виявлено пошкодження з`єднувальних елементів зливного бачка та унітазу, внаслідок чого вода лилася на підлогу санвузлу (ванної) квартири АДРЕСА_2 . Це і призвело до залиття кв. АДРЕСА_3 (власник кв. АДРЕСА_2 була відсутня в квартирі протягом тривалого часу). Також порушена герметичність сифону під вмивальником (прокапує). Інших пошкоджень, ні будинкової системи водопостачання та каналізації, ні внутрішньо-квартирної системи ХВП і ГВП - не виявлено.
Також в акті зазначено, що при візуальному огляді кватири НОМЕР_3 ( 20.08.2024р.), після залиття, зафіксовано пошкодження оздоблення приміщення та меблів, а саме: сліди намокання та просідання стелі, пошкодження герметичності в чотирьох кімнатах та коридорі, намокання шпалер; деформування швів ламінату в кімнатах та коридорі, деформування трьох дверей (не зачиняються), відійшло покриття; пошкоджено поверхні тумби; пошкоджено безперебійник і тощо. (детальний опис пошкодження буде надано після проведення спец. експертизи)
Вказаний акт був підписаний представником квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_11 . Підпис власника квартири АДРЕСА_2 на акті відсутній. Акт завірений та затверджений головою ОСББ Мачульською О.В.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та її представник не спростувала належними та допустимими доказами її вини у залитті квартири позивача, клопотань про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла, та не надала інших доказів на спростування, як вини так і розміру спричиненої позивачеві майнової шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані бережно ставитись до санітарно-технічного обладнання. Із змісту даної норми слідує, що особи, які є власниками житла або такі, які проживають у такому, повинні стежити за належним станом сантех-приладів.
Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли із ладу з його вини.
З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.08.2020 у справі № 925/1478/16 протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції встановив, що внаслідок недбалого ставлення відповідача до утримання своєї власності та неналежного стану сантехнічного обладнання, відбулося залиття квартири позивача.
Суд також вважав, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру завданої відповідачем шкоди.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт про залиття квартири від 20 серпня 2024 не підтверджує належне фіксування залиття, а тому не може вважатися належним та достовірним доказом у справі, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207 передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц вказав, що «аргументи касаційної скарги про те, що його квартира не оглядалася, він Акт не підписував, спростовуються змістом такого Акта, з якого вбачається, що підлога квартири відповідача залита водою, тобто комісія оглядала квартиру останнього, а непідписання Акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів». Зазначені Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир.
З Акту вбачається, що відповідачем було надано на огляд Комісії квартиру АДРЕСА_2 , про що не заперечує і сама відповідач. 
Наданий позивачем акт про залиття відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76. Факт залиття квартири та його наслідки зафіксовані актом, який складений та підписаний членами комісії після обстеження квартири, містить усі необхідні дані та відомості, а відтак, вказаний акт є належним та допустимим доказом протиправної поведінки відповідача та її вини у залитті квартири та заподіяння матеріальної шкоди.
Доводи скарги про те, що акт не містить характеру пошкоджень майна позивача є безпідставні, оскільки в акті зафіксовані такі пошкодження, а спеціалістом, який оглядав квартиру позивача встановлені об`єми таких пошкоджень .
Стороною відповідача не спростовано факту залиття та факту пошкодження майна внаслідок залиття.
Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування.
Відтак, наданий позивачем акт про залиття квартири від 20.08.2024 року є належним доказом факту залиття та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою.
У процесуальний спосіб стороною відповідача не доведено відсутність власної вини, не спростовано належним чином розміру завданої шкоди. Посилання на відсутність зміни показників у водокористуванні у квартирі АДРЕСА_2 впродовж довгого часу не спростовує наявність вини відповідача у залитті квартири АДРЕСА_3 , адже не використання водопостачальної системи не доводить забезпечення її якісного функціонування. Стороною відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції підтверджено, що сантехнічне обладнання, через негерметичне з`єднання якого відбулось залиття, перебувають у квартирі відповідача, яка має нести відповідальність за його якість. Висновку експерта або клопотання про призначення судової експертизи для визначення альтернативної причини залиття квартири стороною відповідача не надано. 
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.
Отже, у даній справі, позивачем надано докази, що підтверджують факт залиття, джерело залиття (квартира відповідача), розмір завданої шкоди та причинний зв`язок між ними. Відповідач, у свою чергу, заперечувала свою вину, проте, не надала жодних власних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені вище обставини або доводили відсутність її вини у залитті.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно застосував норми закону, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повна постанова складена 14 травня 2026 року.
Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова