УХВАЛА

5 травня 2026 року
м. Київ
справа № 727/195/23
провадження № 51-438 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 лютого 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року, 
установила:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не додержано п. 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті.
Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже суд касаційної інстанції є судом права; у силу ст. 433 КПК не досліджує доказів, не ревізує висновків щодо фактичних обставин, при вирішенні справи виходить із фактів установлених судами попередніх інстанцій та уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу. Тому, наполягаючи на скасуванні оспорюваних рішень і закритті кримінального провадження, скаржнику слід навести аргументи на підтвердження незаконності також ухвали апеляційного суду, котрий переглядав вирок у межах, визначених ч. 1 ст. 404 цього Кодексу.
Окреслене залишено поза увагою при зверненні до Верховного Суду.
За змістом касаційної скарги у ній засуджений просить скасувати вирок та ухвалу і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. 
Однак, заявляючи таку вимогу, автор скарги не наводить доводів, які би свідчили про допущення судами попередніх інстанцій таких порушень норм права, котрі в розумінні ст. 412 КПК із урахуванням положень гл. 4 розд. І, ст. 439 цього Кодексу та встановлених у справі фактів, є істотними і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 указаного Кодексу зумовлюють обов`язкове скасування оспорюваних рішень. Наполягаючи на закритті кримінального провадження засуджений також не зважив на зміст ухваленої в рамках цієї справи постанови Верховного Суду від 9 жовтня 2025 року. 
У поданій скарзі не зазначено аргументів на підтвердження здійснення нового апеляційного розгляду без додержання приписів статей 404, 405, 419 КПК та незаконності ухвали апеляційного суду. Замість цього, використовуючи загальні тези щодо поняття доведеності винуватості, виклавши власну версію подій, скаржник по суті ставить під сумнів установлені фактичні обставини, що не належить до предмета перевірки за касаційною процедурою відповідно до статей 433, 438 указаного Кодексу.
Крім того, у скарзі містяться певні розбіжності, оскільки незгода з правозастосуванням ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України не корелюється з вимогою про скасування судових рішень з огляду на положення ст. 437 КПК. До того ж скаржник не зазначає, чому порушене питання не може бути вирішено в порядку статей 537, 539 указаного Кодексу.
За правилами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Між тим, подана скарга не містить жодних застережень щодо згаданої обставини.
Таким чином положень ст. 427 КПК не виконано, що стає на заваді відкриттю касаційного провадження.
Тому на підставі ч. 1 ст. 429 вказаного Кодексу слід залишити касаційну скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, котрий не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 лютого 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3