ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3625/26 Справа № 214/6525/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів – Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
третя особа – Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Железна Олена Володимирівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2025 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана, 

ВСТАНОВИВ

У липні 2025 року позивачка ОСОБА_2 ,, в інтересах якої діє адвокат Морозов В.Ю., звернулась до суду з позовом до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту зі спадкового майна.
Позовна заява, обґрунтована тим, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя був власником 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
23 квітня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В. була заведена спадкова справа №13/2016 після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
20 квітня 2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Железної О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану 1/4 частку квартири, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину було те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виявлений наявний запис про арешт нерухомого майна, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було повідомлено позивачу, що документи щодо підстав накладення арешту вже знищені зі сплином терміну зберігання відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби та Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями.
Оскільки на даний час будь-якої інформації та матеріалів щодо правових підстав для подальшого існування арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві власності відсутні, наявність такого арешту майна протягом тривалого часу, порушує права позивача, у зв`язку із чим остання вимушена звернутись до суду з даним позовом.
У зв`язку з викладеним просить суд ухвалити рішення, яким зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 1/4 частина якої належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №108830, 23.10.2009 року, обтяжувач Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького МУЮ, ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 9188105, зареєстровано 27 жовтня 2009 року.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2025 року позов задоволено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , задовольнити.
Знято (скасовано) арешт (заборону на відчуження) нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 1/4 частина якої належала ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №108830, 23 жовтня 2009 року, обтяжувач Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького МУЮ, ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 9188105, зареєстровано 27 жовтня 2009 року. 
В апеляційній скарзі відповідач Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування судом того, що заявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_6 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається, що враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, виконавче провадження у межах якого було накладено арешт на все нерухоме майно померлого ОСОБА_3 , на виконанні у відділі ДВС не знаходиться, вона позбавлена права розпорядження належним йому майном на праві власності. 
Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до апеляційного суду подано заяву, в якій заявник просить розглядати справу без присутності представника, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Морозова В.Ю., які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами наявними в матеріалах справи, що, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №433480757 від 30.06.2025 року, з розділу про відомості реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ №108830 від 23.10.2009 року, виданої Саксаганським відділом державної виконавчої служби, на все нерухоме майно, належне ОСОБА_3 накладено арешт.
Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 12 жовтня 1979 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_7 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_8 ». 
Згідно до свідоцтва №С923 про право власності на житло від 16.09.2008 року, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної часткової власності по 1/4 частці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . 
Згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20 червня 2025 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з накладенням арешту на вищевказану нерухомість, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Згідно відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №28.11-34/125770 від 06.05.2025 року, наданої на заяву ОСОБА_1 , до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості стосовно арешту нерухомого майна, а саме: Реєстраційний номер обтяження: 9188105; зареєстровано: 27 жовтня 2009 року, о 16 годині 44 хвилин за №9188105, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32, 056- 713-81-41, 713-81-33, 713-81-36; підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №108830, 23 жовтня 2009 року, Саксаганський ВДВС Криворізького МУЮ, ОСОБА_4 ; Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 Власник: ОСОБА_3 , Код: АДРЕСА_2 Обтяжувач: Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Код: 34545897, 50065, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. 22 Партз`їзду, 41, тел. (056) 409-33-45, 409-33-46 Заявник: Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Код: 34545897, 50065, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. 22 Партз`їзду, 41. Повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» інформація не сторонами виконавчого провадження може бути отримана виключно за відповідною ухвалою суду. Надати більш детальну інформацію не передбачається можливим у зв`язку з тим, що всі завершені виконавчі провадження, які зберігалися в архіві відділу (завершені до 2020 року) знищено зі сплином терміну зберігання відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на вказане вище майно, наразі на виконанні не перебуває, стягувач або його правонаступники тривалий час не звертались до відділу ДВС з метою повторного пред`явлення до виконання виконавчого документа та враховуючи при цьому те, що наявність арешту позбавляє позивача права вільно розпоряджатись належним їй нерухомим майном, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями)майна і які вважають,що майно, на яке накладено арешт,належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі №712/12136/18(провадження № 61-4726сво19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17(провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18(провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого відповідачем Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а тому належним захистом є звернення до суду з позовом про зняття з нього арешту.
При цьому, Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) може залучатися судом до участі у справі про зняття арешту з нерухомого майна, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а належним відповідачем має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна, й доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2008 року у справі №2-1353/08 з ОСОБА_3 на користь Криворізького міського центру зайнятості стягнуто 1 343,24 гривень. 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь Саксаганського відділу державної виконавчої служби умісті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1816,80 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту зі спадкового майна відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі по 1 816,80 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: