ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року	справа № 380/21294/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач), у якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просить:
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо: 
1.1. не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному розмірі грошової компенсації за не використані 93 дні відпустки, а саме визначення її розміру без урахування таких складових грошового забезпечення як доплати за службу у нічний час, індексації, доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; 
1.2. не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, а саме визначення її розміру без урахування таких складових грошового забезпечення як доплати за службу у нічний час, індексації, доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на яку позивач мав право у вересні 2025 року; 
1.3. не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу у нічний час за період з 01.02.2017 по 22.09.2025;
1.4. не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та з 01.01.2023 по 31.12.2023;
1.5. не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 22.09.2025 в повному розмірі, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року;
1.6. не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані 213 днів відпусток виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення – 22.09.2025. 
2. Зобов`язати ГУНП у Львівській області (код ЄДРПОУ: 40108833, адреса юридичної особи: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3): 
2.1. перерахувати ОСОБА_1 розмір грошової компенсації за не використану частину відпустки у кількості 93 доби, включивши до такого розрахунку доплату за службу у нічний час, індексацію та доплату визначену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та виплати її без урахування податків та зборів; 
2.2. перерахувати ОСОБА_1 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції за 27 років служби, включивши до такого розрахунку доплату за службу у нічний час, індексацію та доплату визначену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та виплати її без урахування податків та зборів; 
2.3. нарахувати і виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з 01.02.2017 по 22.09.2025 без урахування податків та зборів; 
2.4. нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , без урахування податків та зборів, індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та з 01.01.2023 по 31.12.2023; 
2.5. перерахувати ОСОБА_1 розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 22.09.2025, виходячи з розрахунку базового місяця – листопад 2015 року та виплати її без урахування податків та зборів; 
2.6. нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , без урахування податків та зборів, грошову компенсацію за не використані 213 днів відпусток виходячи із розміру грошового забезпечення на день звільнення, розрахованого із урахуванням доплати за службу у нічний час, індексації та доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
3. Вирішити питання про судові витрати. Попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 17 000 грн
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 визначено головуючого – суддю Кисильова О.Й.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 відкрито спрощене провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №100/0/15-26 від 22.01.2026 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Херсонського окружного адміністративного суду (відряджену до Львівського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року №7/р призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 380/21294/25.
За результатами проведення повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 року визначено головуючого – суддю Кухар Н.А.
Ухвалою від 28 січня 2026 року прийнято до провадження адміністративну справу № 380/21294/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.
Ухвалою від 27 травня 2026 року задоволенно клопотання про повернення без розгляду відзивів на позов.
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що при звільненні з органів внутрішніх справ позивачка мала право на отримання грошової компенсації за всі доби не використаних відпусток за час служби, виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, а також на виплату всіх інших доходів на які вона мала право за час служби (індексація грошового забезпечення, доплата за службу у нічний час, тощо). При звільненні позивачці виплачено грошову компенсацію, однак вона розрахована не правильно. Зокрема для розрахунку не взято ні доплати за службу у нічний час, ні індексацію, ні додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Відповідач подав відзив на позов 14.11.2025 та 05.02.2026, у якому позов не визнав, вказав, що позивачка зазначає, що їй не здійснено грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток за період з 2002 по 2015 роки, проте, ГУНП у Львівській області звертає увагу, що вказані роки відносяться до періоду, коли позивачка проходила службу в органах внутрішніх справ, а не в органах Національної поліції України. Просить суд взяти до уваги те, що ГУНП у Львівській області з 07 листопада 2015 року є новоствореною установою і не є правонаступником ГУМВС України у Львівській області, а тому не повинно відповідати за зобов`язаннями останнього, а саме за невиплату компенсації за невикористані відпустки.
Щодо не виплати компенсації за роботу в нічний час зазначає, що підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до Порядку № 260, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу. Доплата за службу в нічний час не має постійного характеру та виплачується поліцейським, залучення яких до служби в нічний час, підтверджене вказаними вище документами, за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. У листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 13.11.2025 за вих. № 181364-2025 (1028654) вказано, доплата за службу в нічний час здійснювалась згідно, довідок, які подавались керівником підрозділу. Згідно інформаційних довідок доплату було виконано за травень-грудень 2016 року та січень-лютий 2017 року. 
Щодо розрахунку розміру одноразової грошової допомоги та компенсації за невідбуті відпустки зазначає, що оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, як передчасні. 
Щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 зазначає, що лише постановою КМУ №782 від 18.10.2017 були внесені зміни про те, що проведення індексації доходів населення здійснюється поліцейським. Отже, індексація грошового забезпечення поліцейських в ГУНП у Львівській області проводиться з листопада 2017 року, з врахуванням базового місяця - листопад 2015 року в межах фактичних обсягів фінансування, затверджених для відповідно плану асигнувань загального фонду поточного місяця та року, підстав для її нарахування за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року не було. 
Щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 зазначає, що що Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється. 
Щодо перерахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 22.09.2025 зазначив, що Мінсоцполітики у листі від 10.12.2024 №105/0/214-24 пояснило, що січень 2025 року стає – «базовим». У листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 13.11.2025 за вих. № 181364-2025 (1028654) вказано, що у 2025 році згідно закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» базовим місяцем для розрахунку індексації визначено січень 2025 року. З січня по червень 2025 року права на поточну індексацію не було, адже право на індексацію виникає у випадку, якщо приріст індексу споживчих цін перевищує поріг індексації 103 %. З 01.07.2025 року таке право виникло в сумі 133,23 грн. для всіх поліцейських структурних підрозділів ГУНП у Львівській області, яка була нарахована і виплачувалася ОСОБА_1 по день звільнення зі служби. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача подала відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких зазначила, що відповідно до пункту 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських і членів їхніх сімей, інших осіб. Щодо не виплати доплати за службу у нічний час, то неналежна організація роботи юридичної особи та відсутність контролю не може бути підставою для невиконання обов`язків визначених законом та відповідно не може мати наслідком порушення прав позивача. У відповідача є наявна інформація про періоди несення служби позивачем у нічний час, відтак він мав та має можливість самостійно усунути порушення закону та здійснити виплати, що виключало би судовий спір у цій частині. Однак, відповідач продовжує вчиняти протиправну бездіяльність, не зобов`язав відповідальний підрозділ подати документи до фінансової служби для проведення виплати, що є наслідком понесення позивачем додаткових витрати на правничу допомогу. В той же час, у відзиві відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду що сформовані щодо грошової винагороди за участь в АТО по справі 240/7091/20. В той же час, порядок і підстави виплати грошової винагороди за участь в АТО не є аналогічним порядку виплати додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168, оскільки остання виплачується всім поліцейським під час дії воєнного стану без додаткових умов щодо виконання певного типу завдань чи місця несення служби (це впливає лише на розмір). Більше того, на даний час сформована практика Верховного Суду щодо порушеного питання і така наведена у позовній заяві. Щодо посилання відповідачем на постанову Верховного Суду від 16.01.2025 по справі №200/1564/24, зауважує що правовідносини у справах не тотожні, оскільки справа на яку посилається відповідач стосується порядку призначення пенсії (визнати неправомірними дії щодо невключення до довідки № 286 від 25.12.2023 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» а не одноразової грошової допомоги при звільненні. Відтак, у справах різні предмети спору, різні норми які регулюють спірні правовідносини (порядок призначення пенсії та порядок призначення одноразової грошової допомоги при звільненні – різний). Відповідач мотивує правомірність не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року тим, що зміни до Порядку №1078, які на його думку, зобов`язують здійснювати індексацію грошового забезпечення саме поліцейських, внесені лише 18.10.2017 постановою Кабінету Міністрів України №782 (внесено зміни до пункту 2 Порядку №1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських»). Однак, положення Закону №580-VIII та Закону №1282-XII мають вищу юридичну силу, ніж положення Порядку №1078. Обґрунтовуючи правомірність не виплати індексації відповідач посилається на положення Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік». Однак, законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок – скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони. Щодо роз`яснень Мінсоцполітики на які покликається відповідач у частині визначення базового місяця, то такі роз`яснення стосуються мінімальної заробітної плати, розмір якої визначається щороку законами України про державний бюджет. Вказаним законом питання встановлення чи зміни грошового забезпечення поліцейських не вирішується, оскільки це питання перебуває у межах компетенції уряду. Зауважує, що розмір грошового забезпечення поліцейським встановлювався у листопаді 2015 року і з цього періоду не збільшувався. Базовий місяць визначається з останнього підвищення окладу (це листопад 2015 року), а розрахунок індексації ведеться відносно цього місяця. Просить позов задоволити.
Представник відповідача подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що позивачка просить суд зобов`язати ГУНП у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані 213 відпусток виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення – 22.09.2025. (період її роботи в органах внутрішніх справ). Правовим актом, що підлягає застосуванню при вирішенні даної справи є Постанова Кабінету Міністрів України від 16.09.2016 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі – Постанова № 730). Постановою № 730 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовані територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. Звертає увагу Суду, що в даній постанові територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, серед яких є Головне управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, саме ліквідовуються, а не реорганізовуються. Процедура ліквідації та реорганізації є відмінними за своїм змістом. Так, ліквідацією юридичної особи є припинення існування юридичної особи шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління МВС України у Львівській області перебуває в стані припинення. Під час ліквідації юридичної особи всі її права та обов`язки припиняються. На відміну від ліквідації, при реорганізації всі права й обов`язки юридичної особи у порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. Реорганізація може здійснюватися злиттям, приєднанням, поділом та перетворенням юридичної особи за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, — за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Згідно постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) “Про утворення Національної поліції України” від 02.09.2015 № 641 утворено НПУ як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. Постановою КМУ “Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ” від 16.09.2015 № 730, визначено утворити юридичну особу публічного права ГУНП. Відповідно до пункту 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (ідентифікаційний код 08592247) перебуває в стані припинення з 06.11.2015. Відтак, позивачка проходила службу в Головному управління МВС України у Львівській області та була звільнений, що підтверджується записом в особовій картці ОСОБА_1 наказом ГУМВС України у Львівській області № 882 о/с від 06.11.2015. Відтак, позовна вимога, що стосується стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпусток з ГУНП у Львівській області не підлягає задоволенню, з огляду на те, що ГУНП у Львівській області не є суб`єктом, який порушив, на думку позивача, його право. ГУНП у Львівській області не виступає правонаступником ГУМВС України у Львівській області, оскільки останнє не є ліквідованим, а перебуває у стані припинення, відтак факт правонаступництва виключається, враховуючи що юридична особа не припинена.
Представник позивача подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що у своїй чисельній практиці Верховний Суд констатував, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передання іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з`ясовувати реальність такої ліквідації із врахуванням вищенаведеного. Оскільки юридичний акт, що став підставою для ліквідації, та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов`язані, перевірці підлягають законність як цього юридичного акта, так і процедури звільнення. Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №260/261/20, від 16 травня 2024 року у справі №300/5311/22, від 03 квітня 2025 року у справі №300/5208/22). Також, просить врахувати, що Верховий Суд у постанові від 09.03.2026 по справі №520/35281/24 виклав правові висновки щодо правильно застосували положення статей 104, 106, 107 Цивільного кодексу України.
Представник позивача подала до суду заяву, у якій просила ухвалити додаткове рішення яким вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу понесену позивачем у суді першої інстанції у розмірі 15 000 грн.
Представник відповідача подала до суду заяву, у якій зазначила, що заявлені позивачем до відшкодування 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Представник позивача подала до суду додаткові пояснення, просила позов задоволити.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 прийнята на службу в органи внутрішніх справ у 1998 році та під час реформи міліції була переведена до підрозділу Національної поліції. 
Наказом ГУНП у Львівській області від 22.09.2025 №637 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням, виплативши їй грошову компенсацію за невикористані під час проходження служби дні щорічних оплачуваних відпусток, у кількості 93 дні. Стаж служби в поліції при звільненні становив 27 років 01 місяця 06 днів, а у пільговому обчисленні 31 рік 07 місяців 25 днів.
Позивач вважає, що відповідач не виплатив в повному розмірі грошову компенсацію за не використані 93 дні відпустки, одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції, не виплатив доплату за службу у нічний час за період з 01.02.2017 до 25.11.2023, індексацію за період з 07.11.2015 до 31.10.2017 та з 01.01.2023 до 31.12.2023, індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 до 22.09.2025 у повному розмірі, виходячи з розрахунку базового місяця – листопад 2015 року, грошову компенсацію за не використані 213 днів відпусток виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення – 22.09.2025 та звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту Закон № 580-VIII).
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Частинами першою, другою статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. 
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 № 988 (далі по тексту Постанова № 988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Пунктом 2 Постанови № 988 передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.
На виконання вимог статті 94 Закону № 580-VIII та Постанови № 988 Міністерство внутрішніх справ України 06.04.2016 видало наказ № 260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 260 ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Щодо не нарахування та не виплати позивачу доплати за службу у нічний час за період з 01.02.2017 до 22.09.2025 суд зазначає таке.
Згідно з підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» передбачено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку № 260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Пунктом 15 Порядку № 260 визначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Проаналізувавши наведені норми, суд робить висновок, що за несення служби в нічний час поліцейським обов`язково виплачується доплата у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Відповідно до листа Львівського районного управління поліції №2 відділу поліції №3 № 339438-2025 від 21.10.2025 згідно записів у Книгах нарядів ВП № 3 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області надано інформацію у період з 07.11.2015 року по 22.09.2025 року щодо несення служби в нічний час з 20:00-08:00 (12 год.) в складі наряду сектору реагування патрульної поліції (далі – СРПП) інспектора СРПП відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області Маковецької Іванни Ярославівни, а саме:-
-2015 рік "Книги нарядів” - записи відсутні; 
-2016 рік “Книги нарядів” - записи відсутні; 
- Інв. № 85 (24.10.2017-31.01.2018) - до несення служби в нічний час залучалась з 24.10.2017-25.10.2017; 28.10.2017-29.10.2017; 31.10.2017- 01.11.2017; 05.11.2017-06.11.2017; 13.11.2017 -14.11.2017; 17.11.2017-18.11.2017; 29.11.2017-30.11.2017; 15.12.2017-16.12.2017; 09.11.2017-10.11.2017; 21.11.2017-22.11.2017; 07.12.2017-08.12.2017; 19.12.2017-20.12.2017; 25.11.2017-26.11.2017; 11.12.2017- 12.12.2017; 23.12.2017 -24.12.2017; 27.12.2017-28.12.2017; 31.12.2017 - 01.01.2018; 04.01.2018 - 05.01.2018; 08.01.2018-09.01.2018; 12.01.2018-13.01.2018; 16.01.2018- 17.01.2018; 24.01.2018-25.01.2018; 28.01.2018-29.01.2018; 
- Інв. № 2 (01.02.2018-11.05.2018) – 01.02.2018-02.02.2018; 05.02.2018 -06.02.2018; 09.02.2018-10.02.2018; 17.02.2018 -18.02.2018; 21.02.2018-22.02.2018; 17.03.2018 -18.03.2018; 21.03.2018-22.03.2018; 13.02.2018-14.02.2018; 13.03.2018-14.03.2018; 25.03.2018-26.03.2018; 29.03.2018-30.03.2018; 02.04.2018- 03.04.2018; 06.04.2018-07.04.2018; 10.04.2018 -11.04.2018; 14.04.2018-15.04.2018; 18.04.2018-19.04.2018; 22.04.2018 -23.04.2018; 26.04.2018-27.04.2018; 30.04.2018-01.05.2018; 04.05.2018- 05.05.2018; 08.05.2018-09.05.2018;
- Інв. № 50 (12.05.2018-19.08.2018) – 12.05.2018-13.05.2018; 16.05.2018 17.05.2018; 20.05.2018-21.05.2018; 21.06.2018 -22.06.2018; 03.07.2018 -04.07.2018; 15.07.2018- 16.07.2018; 25.06.2018-26.06.2018; 07.07.2018-08.07.2018; 19.07.2018-20.07.2018; 24.05.2018-25.05.2018; 29.06.2018-20.06.2018; 11.07.2018-12.07.2018; 23.07.2018-24.07.2018; 27.07.2018 - 28.07.2018; 31.07.2018-01.08.2017; 04.08.2018-05.08.2018; 08.08.2018-09.08.2018; 12.08.2018-13.08.2018 ;
- Інв. № 74 (20.08.2018-27.11.2018) – 05.09.2018-06.09.2018; 09.09.2018 -10.09.2018; 13.09.2018-14.09.2018; 07.10.2018 - 08.10.2018; 19.10.2018 -20.10.2018; 24.11.2018- 25.11.2018. 11.10.2018-12.10.2018; 23.10.2018-24.10.2018; 17.09.2018-18.09.2018; 15.10.2018-16.10.2018; 20.11.2018-21.11.2018; 
-Інв. № 90 (28.11.2018-07.03.2019)- 28.11.2018-29.11.2018; 02.12.2018 -03.12.2018; 06.12.2018-07.12.2018; 10.12.2018-11.12.2018;14.12.2018 -15.12.2018; 18.12.2018-19.12.2018; 22.12.2018-23.12.2018; 26.12.2018 -27.12.2018; 30.12.2018-31.12.2018; 15.01.2019-16.01.2019;
19.01.2019- 20.01.2019; 23.01.2019-24.01.2019; 27.01.2019-28.01.2019; 31.01.2019-01.02.2019; 08.02.2019-09.02.2019; 12.02.2019-13.02.2019; 16.02.2019-17.02.2019; 20.02.2019-21.02.2019; 24.02.2019-25.02.2019; 28.02.2019-29.02.2019; 04.03.2019-05.03.2019; 
- Інв. № 44 (08.03.2019-15.06.2019) – 08.03.2019-09.03.2019; 12.03.2019 -13.03.2019; 16.03.2019-17.03.2019; 20.03.2019-21.03.2019; 24.03.2019- 25.03.2019; 09.04.2019-10.04.2019; 13.04.2019-14.04.2019; 17.04.2019-18.04.2019; 19.04.2019-20.04.2019; 21.04.2019-22.04.2019; 25.04.2019-26.04.2019; 29.04.2019-30.04.2019; 03.05.2019-04.05.2019; 07.05.2019 08.05.2019; 11.05.2019-12.05.2019; 15.05.2019-16.05.2019; 19.05.2019-20.05.2015; 23.05.2019-24.05.2019; 27.05.2019-28.05.2019; 31.05.2019- 01.06.2019; 04.06.2019-05.06.2019; 08.06.2019-09.06.2019; 12.06.2019- 13.06.2019;
- Інв. 72 (14.06.2019-29.09.2019) -16.06.2019-17.06.2019; 20.06.2019- 21.06.2019; 24.06.2019-25.06.2019; 26.06.2019-27.06.2019; 28.06.2019- 29.06.2019; 26.07.2019-27.07.2019; 30.07.2019-31.07.2019; 03.08.2019- 04.08.2019; 07.08.2019-08.08.2019; 11.08.2019-12.08.2019; 19.08.2019- 20.08.2019; 23.08.2019-24.08.2019; 27.08.2019-28.08.2019; 31.08.2019-01.09.2019; 04.09.2019-05.09.2019; 08.09.2019-09.09.2019; 12.09.2019-13.09.2019;16.09.2019-17.09.2019; 20.09.2019-21.09.2019. 
- Інв. № 93 (24.09.2019-03.01.2020) – 24.09.2019-25.09.2019; 14.10.2019 15.10.2019; 18.10.2019-19.10.2019; 22.10.2019-23.10.2019; 30.10.2019 31.10.2019; 12.11.2019; 28.11.2019; 10.12.2019; 03.11.2019-04.11.2019; 15.11.2019-16.11.2019; 01.12.2019-02.12.2019; 13.12.2019-14.12.2019; 07.11.2019-08.11.2019; 19.11.2019-20.11.2019; 05.12.2019-06.12.2019; 17.12.2019-18.12.2019; 26.12.2019; 29.12.2019-30.12.2019; 02.01.2020-03.01.2020; 11.11.2019 27.11.2019 09.12.2019 25.12.2019-- Інв. № 26 (04.01.2020-10.04.2020) – 22.01.2020-23.01.2020; 26.01.2020 27.01.2020; 30.01.2020-31.01.2020; 08.02.2020; 20.02.2020; 11.02.2020-12.02.2020; 23.02.2020-24.02.2020; 03.02.2020-04.03.2020; 15.02.2020-16.02.2020; 27.02.2020-28.02.2020; 07.02.2020 19.02.2020 02.03.2020 03.03.2020; 06.03.2020-07.03.2020; 10.03.2020-11.03.2020; 19.03.2020 20.03.2020; 22.03.2020-23.03.2020; 31.03.2020; 03.04.2020 - 04.04.2020. 26.03.2020-27.03.2020; 30.03.2020.
- Інв. № 50 (11.04.2020-12.08.2020) - 11.04.2020-12.04.2020; 15.04.2020 -16.04.2020; 23.04.2020-24.04.2020; 27.04.2020-28.04.2020; 01.05.2020- 02.05.2020; 09.05.2020-10.05.2020; 13.05.2020-13.05.2020; 17.05.2020- 18.05.2020; 21.05.2020-22.05.2020; 25.05.2020-26.05.2020; 29.05.2020-30.05.2020; 02.06.2020-03.06.2020; 06.06.2020-07.06.2020; 10.06.2020-11.06.2020; 14.06.2020-15.06.2020; 20.07.2020-21.07.2020; 24.07.2020- 25.07.2020; 28.07.2020-29.07.2020; 01.08.2020-02.08.2020; 05.08.2020- 06.08.2020.
- Інв. № 110 (12.08.2020-14.12.2020) — 12.08.2020-13.08.2020, 17.08.2020 -18.08.2020; 21.08.2020-22.08.2020; 25.08.2020-26.08.2020; 29.08.2020-30.08.2020; 02.09.2020-03.09.2020; 05.09.2020-06.09.2020; 10.09.2020- 11.09.2020; 14.09.2020-15.09.2020; 18.09.2020-19.09.2020; 26.09.2020-27.09.2020; 30.09.2020-01.10.2020; 04.10.2020-05.10.2020; 20.10.2020 -21.10.2020; 31.10.2020-01.11.2020; 04.11.2020-05.11.2020; 07.11.2020-08.11.2020; 12.11.2020-13.11.2020; 16.11.2020-17.11.2020; 20.11.2020- 21.11.2020; 24.11.2020-25.11.2020; 28.11.2020-29.11.2020; 07.12.2020 -08.12.2020; 11.12.2020-12.12.2020. 
- Інв. № 124 (12.12.2020-17.04.2021)- 17.12.2020-18.12.2020; 22.12.2020 -23.12.2020; 25.12.2020-26.12.2020; 28.12.2020-29.12.2020; 01.01.2021- 02.01.2021; 05.01.2021-06.01.2021; 09.01.2021-10.01.2021; 13.01.2021-14.01.2021; 17.01.2021-18.01.2021; 21.01.2021-22.01.2021; 23.01.2021-24.01.2021; 28.01.2021-29.01.2021; 02.02.2021-03.02.2021; 06.02.2021-07.02.2021; 10.02.2021-11.02.2021; 14.02.2021-15.02.2021; 18.02.2021-19.02.2021; 22.02.2021-23.02.2021; 26.02.2021-27.02.2021; 01.03.2021-02.03.2021;11.03.2021-12.03.2021; 18.03.2021-19.03.2021; 20.03.2021 - 21.03.2021; 25.03.2021-26.03.2021; 30.03.2021-31.03.2021. 
- Інв. № 166 (14.04.2021-20.08.2021) – 26.04.2021-27.04.2021; 30.04.2021- 01.05.2021; 04.05.2021-05.05.2021; 08.05.2021-09.05.2021; 12.05.2021-13.05.2021; 16.05.2021-17.05.2021; 18.05.2021-19.05.2021; 20.05.2021- 21.05.2021; 24.05.2021-25.05.2021; 28.05.2021-29.05.2021; 01.06.2021-02.06.2021; 05.06.2021-06.06.2021; 09.06.2021-10.06.2021; 13.06.2021-14.06.2021; 17.06.2021-18.06.2021; 21.06.2021-22.06.2021; 25.06.2021- 26.06.2021; 29.06.2021-30.06.2021; 03.07.2021-04.07.2021; 07.07.2021-08.07.2021; 11.07.2021-12.07.2021; 15.07.2021-16.07.2021; 19.07.2021- 20.07.2021; 22.07.2021-23.07.2021; 26.07.2021-27.07.2021; 30.07.2021-31.07.2021; 04.08.2021-05.08.2021; 08.08.2021-09.08.2021. 
- Інв. № 179 (18.08.2021-21.12.2021) 20.11.2021-21.11.2021.
- Інв. № 189 (21.12.2021-30.01.2022) 27.01.2022-28.01.2022.
- Інв. № 223 (28.01.2022- 08.03.2022) 31.01.2021- 01.02.2021.
- Інв. № 230 (09.06.2022-09.07.2022) 25.06.2022-26.06.2022. 
- Інв. № 239 (08.07.2022-17.10.2022) 03.10.2022-04.10.2022; 11.10.2022 -12.10.2022.
- Інв. № 248 (17.10.2022-07.12.2022) 27.10.2022-28.10.2022; 31.10.2022 -01.11.2022; 04.11.2022-05.11.2022; 08.11.2022-09.11.2022; 16.11.2022-17.11.2022; 20.11.2022-21.11.2022; 24.11.2022-25.11.2022. 
- Інв. № 262 (07.12.2022-12.04.2023) 30.12.2022-31.12.2022; 03.01.2023- 04.01.2023; 18.02.2023-19.02.2023; 24.02.2023-25.02.2023; 28.03.2023-29.03.2023; 
- Інв. № 340 ( 12.04.2023-16.08.2023) 03.05.2023-04.05.2023; 11.05.2023 -12.05.2023; 15.05.2023-16.05.2023; 19.05.2023-20.05.2023; 23.05.2023 -24.05.2023; 31.05.2023-01.06.2023; 04.06.2023-05.06.2023; 08.06.2023- 09.06.2023; 12.06.2023-13.06.2023; 16.06.2023-17.06.2023; 24.06.2023- 25.06.2023; 28.06.2023-29.06.2023; 02.07.2023-03.07.2023; 06.07.2023- 07.07.2023; 10.07.2023-11.07.2023; 25.07.2023-26.07.2023; 12.08.2023-13.08.2023;16.08.2023-17.08.2023. 
- Інв. № 360 (16.08.2023-24.11.2023) 20.08.2023-21.08.2023; 24.08.2023 -25.08.2023; 07.10.2023-08.10.2023; 13.10.2023-14.10.2023; 19.10.2023-20.10.2023; 23.10.2023-24.10.2023; 27.10.2023-28.10.2023; 31.10.2023- 01.11.2023; 04.11.2023- 05.11.2023; 08.11.2023-09.11.2023; 12.11.2023-13.11.2023; 16.11.2023-17.11.2023; 20.11.2023-21.11.2023; 24.11.2023- 25.11.2023.
- Інв. № 375 (24.11.2023-13.01.2024) 06.12.2023-07.12.2023. 
З наведеного, суд робить висновок про наявність у позивача права на отримання доплати за службу в нічний час за час проходження служби в поліції за період з 01 лютого 2018 по грудень 2023 року.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час за час проходження служби в поліції за період з 01 лютого 2018 по 07 грудня 2023 року, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час у період з 01 лютого 2018 по 07 грудня 2023 року. 
Щодо визначення розміру доплати за службу в нічний час, то така до задоволення не підлягає, так як є передчасною та в цій частині відповідачем прав позивача не порушено.
Щодо нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за 2024 та 2025 роки суд відмовляє, так як доказів на підтвердження обставин виконання позивачем службових обов`язків в нічний час за 2024 та 2025 роки в матеріалах справи немає. 
Щодо позовних вимог в частині індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 суд зазначає наступне.
Пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону № 580-VII визначено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України. 
Згідно частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону № 580-VII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Наказом МВС від 06.04.2016 № 260, який набрав чинності з 27.05.2016, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 наказу МВС України від 06.04.2016 № 60 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто з 07 листопада 2015 року.
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 11 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Згідно статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
В силу статті 19 Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Як визначено у статті 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За приписами частини першої статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 9 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).
Вказаний Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби (у редакції, чинній до 24.10.2017) / військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби (у редакції, чинній після 24.10.2017).
Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи із служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення. 
Відповідач зазначає, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року не нараховувалася.
Суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 внесено зміни до пункту 2 Порядку №1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».
Відповідач мотивує правомірність не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року тим, що зміни до Порядку №1078, які зобов`язують здійснювати індексацію грошового забезпечення саме поліцейських, внесені лише 18.10.2017 постановою Кабінету Міністрів України №782.
Однак суд звертає увагу, що положення Закону №580-VIII та Закону №1282-XII мають вищу юридичну силу, ніж положення Порядку №1078.
З огляду на викладене суд оцінює критично доводи відповідача про здійснення індексація грошового забезпечення позивача лише з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №782, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №2140/1763/18 та від 21.01.2021 у справі №160/35/20.
Оскільки індексація грошового забезпечення прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», тому в силу положень частини 2 статті 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Враховуючи викладене суд висновую про протиправну бездіяльність відповідача щодо не здійснення індексації грошового забезпечення позивача за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.
Що стосується періоду з 01.01.2023 по 31.12.2023, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет на 2023 рік" від 3 листопада 2022 року № 2710-IX, зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Зазначена норма набрала законної сили відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень з 1 січня 2023 року. Вказаний припис Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" є чинним та неконституційним не визнавався.
Відтак, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення протягом 2023 року.
Щодо позовних вимог в частині індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 до 22.09.2025 у повному розмірі, виходячи з розрахунку базового місяця – листопад 2015 року суд зазначає. 
Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (пункт 6 Порядку № 1078).
Тобто, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
За пунктом 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.
Повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.
Відповідно до пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Тобто, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
За пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Судом встановлено, що розмір грошового забезпечення поліцейських встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 та був незмінним, тому саме листопад 2015 року слід застосовувати як базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за спірний період.
Суд зазначає, що Законом України від 03.11.2022 №2710-ХІ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон №2710-ХІ) була зупинена на 2023 рік дія Закону №1282-ХІІ, у зв`язку з чим з 01.01.2023 по 31.12.2023 індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалася.
Отже, вже з 01.01.2024 дія Закону №1282-ХІІ поновлена, він діє і на теперішній час. 
Відповідно до пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Тобто, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Отже, встановлення статтею 39 Закону України від 09.11.2023 №3460-IX Про Державний бюджет України на 2024 рік правила, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року, не впливає на визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення поліцейським, оскільки після прийняття Урядом постанови №988, якою було затверджені схеми окладів поліцейських, які до теперішнього часу не змінювалися, та з прийняттям якої саме й було обумовлено визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення поліцейських, тому базовим місяцем для визначення індексації залишився листопад 2015 року.
Суд враховує, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.
Наявність саме у роботодавця, яким у даному випадку є відповідач, повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що саме листопад 2015 року є базовим місяцем для нарахування індексації її грошового забезпечення за період з січня 2024 року по грудень 2024 року та з 01 січня 2025 року по 22 вересня 2025 року.
Враховуючи наведене позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання перерахувати позивачу розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 до 22.09.2025, виходячи з розрахунку базового місяця – листопад 2015 року та виплати її без урахування податків та зборів підлягає до задоволення.
Щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані 213 днів відпусток виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення – 22.09.2025 суд зазначає.
Закон України "Про відпустки" (далі - Закон №504) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі ст. 4 Закону №504 установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504).
Соціальний захист поліцейських регулюється Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до ст.92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частиною 2 ст.93 вищевказаного Закону передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (ч.3 ст. 93 Закон №580-VIII).
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.
Частиною 10 вказаної статті передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок №260).
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
В контексті наведеного, аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Як вже зазначалося, види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону №580-VIII. При цьому, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом з тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Отже, суд вважає, що у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Відпустки за попередні роки які невикористані поліцейським в році звільнення не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації), адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
У той час, з огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону № 504, яким передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19 та від 04.11.2021 року по справі №440/5244/19.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач вважає, що протиправно не виплачено грошову компенсацію за дні не використаних відпусток за період з 2002 по 2015 роки, позивачу не компенсовано 30 днів щорічної відпустки за 2002 рік; 30 днів відпустки як випускнику навчального закладу Міністерства внутрішніх справ у 2002 році; 4 дні щорічної відпустки за 2013 рік. Також, при звільненні позивачу не виплаченого грошової компенсації за 50 днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів, як матері яка має двох дітей віком до 15 років за 2005, 2011, 2012, 2013, 2014. 
Відповідно до наказу ГУ МВСУ у Львівській області №882 о/с від 06.11.2015 згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил: за пунктом 64 з ( у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади ( установи, організації) капітана міліції ОСОБА_1 .
Отже, вказані роки відносяться до періоду, коли позивачка проходила службу в органах внутрішніх справ.
За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
14 квітня 2015 року МВС України було видано наказ №431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ».
16 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою постановив утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у тому числі ГУПН у Львівській області, та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС, зокрема УМВС України у Львівській області.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУМВС України у Львівській області не припинено. 
Законодавством передбачено правонаступництво територіальних органів міністерства - юридичних осіб публічного права. Виключення становить лише випадок, коли держава відмовляється від виконання функцій та завдань, які виконував орган виконавчої влади, що ліквідовується.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878, (далі - Положення про МВС України №878) МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.
У постановах від 20 лютого 2019 року в справі №826/16659/15 та від 13 березня 2019 року в справі №524/4478/17 Верховний Суд констатував, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід обов`язку відновити порушені права до правонаступника відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншому/іншим державному/державним органу/органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому, чи внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Відповідну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року в справі №2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року в справі №812/1408/16, особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (окрім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників, суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2021 року в справі №9901/348/19.
Згідно з пунктом 51 Рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) (заява №28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».
У постанові від 11 лютого 2021 року в справі №826/9815/18 Верховний Суд, з-поміж іншого, констатував, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Водночас такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У зв`язку із цим Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого:
- якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому/іншим суб`єкту/суб`єктам владних повноважень;
- якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.
Так як, спір у даній справі не пов`язаний з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, ГУМВС України у Львівській області не припинено підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Окрім цього, представник позивача вважає, що позивачу було надано щорічну відпустку за 2021 рік з 01.04.2021 по 20.04.2021. В той же час 20.04.2021 позивач була тимчасово не працездатною (довідка №135 від 15.10.2025), відтак 1 день відпустки позивач не використала, що підтверджується листом УФЗБО ГУНП у Львівській області від 24.10.2025 №343401 2025. 
Суд вважає такі пояснення обгрунтованими, так як відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі: 1) тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку та відповідачем не надано інформації, що позивач використала цей день відпустки в інший період.
Крім того, представник позивача посилається на те, що як убачається із листа УФЗБО ГУНП у Львівській області від 24.10.2025 №3434012025: 
- за 2017 рік позивачу було надано відпустку як матері, яка має двох дітей тривалістю 10 днів у період з 10.04.2017 – 19.04.2017 наказом від 11.07.2017;
- за 2017 рік позивачу було надано основну щорічну відпустку тривалістю 30 днів у період з 04.08.2017 – 03.09.2017 наказом від 09.08.2017;
- за 2017 рік позивачу було надано додаткову щорічну відпустку тривалістю 15 днів у період з 24.02.2018 – 10.03.2018 наказом від 14.03.2018;
- за 2019 рік позивачу було надано основну щорічну відпустку тривалістю 14 днів у період з 30.06.2019 – 13.07.2019 наказом від 01.07.2019;
- за 2021 рік позивачу було надано основну щорічну відпустку тривалістю 20 днів у період з 01.04.2021 – 20.04.2021 наказом від 29.04.2021. 
Представник відповідача зазначає, що згідно інформації, наведеної у особовій картці ОСОБА_1 за 2017 рік визначено, що останній була надана додаткова відпустка як матері, яка має двох дітей до 15 р. з 10.04.2017 по 19.04.2017 наданої наказом ГУНП у Львівській області від 11.04.2017 № 61 о/с-в, що свідчить про те, що при підготовці відповіді ГУНП від 24.10.2025 №343401- 2025 на адвокатський запит представника позивача було допущено технічну описку та визначено дату – 11.07.2017. 
Одночасно, у 2017 році ОСОБА_1 отримала відпустку за 2017 рік з 04.08.2017 по 03.09.2017 на підставі наказу ГУНП від 09.08.2017 № 153 о/с-в. 
Згідно з особової картки ОСОБА_1 за 2018 рік, остання перебувала у відпустці за період 2017 року з 24.02.2018 по 10.03.2018 на підставі наказу ГУНП від 14.03.2018 № 37 о/с-в, а також у відпустці за 2018 рік – з 15.08.2018 по 04.09.2018 на підставі наказу ГУНП № 164 о/м-в від 10.08.2018, та з 26.10.2018 по 19.11.2018 на підставі наказу ГУНП № 227 о/с-в від 22.10.2018. 
Згідно з особової картки ОСОБА_1 за 2019 рік останній було надано відпустку за 2019 рік з 30.06.2019 по 13.07.2019 на підставі наказу від 01.07.2019 № 123 о/с-в. 
Також зазначає, що у листі ГУНП від 24.10.2025 №343401- 2025 також було допущено технічну описку в частині зазначення місяця видачі наказу, зокрема, згідно з витягом з наказу № 33 о/с-в від 29.03.2021 ОСОБА_1 було надано частину основної оплачуваної відпустки тривалістю 20 діб, з 01.04.2021 по 20.04.2021.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач знаходилась у відпусках за вказані періоди, помилки та недоліки у наказах не можуть бути підставою для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки, тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити. 
Щодо позовних вимог в частині не нарахування та не виплати позивачу в повному розмірі грошової компенсації за не використані 93 дні відпустки, а саме визначення її розміру без урахування таких складових грошового забезпечення як доплати за службу у нічний час, індексації, доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та не нарахування та не виплати позивачу в повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, а саме визначення її розміру без урахування таких складових грошового забезпечення як доплати за службу у нічний час, індексації, доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" на яку позивач мала право у вересні 2025 року суд зазначає.
Згідно абз. 1 п. 6 розділу VIІІ Порядку №260, нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Відповідно абз. 10 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. 
Виходячи із приписів п. 3 розділу І Порядку №260, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, обрахованих та виплачених військовослужбовцю при звільненні з військової служби суд зазначає, що пункт постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» чітко і однозначно передбачає, що: додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць у залежності від виконання завдань та часу приймання участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена постановою №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2025 у справі №240/2921/23.
Враховуючи, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, має тимчасовий (непостійний) характер, так як установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, суд робить висновок про відсутність правових підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні позивача зі служби в поліції, додаткової винагороди, визначеної Постановою №168. 
Аналогічно не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині включення додаткової винагороди, визначеної Постановою №168, при нарахуванні та виплаті грошової компенсації за не використані відпустки.
Враховуючи наведене підлягають до задоволення позовні вимоги щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за не використані 93 дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову частково.
Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесену позивачем у суді першої інстанції у розмірі 15 000 грн.
Представник відповідача вважає, що заявлені позивачем до відшкодування 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, як зазначено вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої винесено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Прокопик Іванною Олегівною укладено « 07» жовтня 2025 року Договір-доручення про надання правничої (правової) допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги за запитом замовника.
У розділі 3 визначено, що на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень замовника. Обсяг правничої (правової) допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. 3.2. Процесуальні дії (участь у судових засіданнях, оформлення клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів) погоджуються сторонами та оплачуються відповідно до виставлених рахунків. 3.3. Витрати пов`язані із виконанням Договору та супроводом судового провадження (судовий збір, адміністративний збір та ін.) покладаються на замовника.
Відповідно до акту здавання-приймання робіт згідно договору про надання правничої допомоги від 07.10.2025 у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Львівській області (справа №380/21294/25) адвокатом було надано наступні послуги:
1.Підготовка та подання адвокатських запитів, аналіз отриманої інформації, аналіз судової практики, формування правової позиції у справі, підготовка та подання позовної заяви та заяви про зміну предмету позову 8 год. Вартість 8000,00 грн. 
2. Підготовка та подання відповіді на відзив 3 год. 3000,00 грн. 
3. Підготовка та подання клопотання про повернення відзиву на позовну заяву. 1 год. 1000,00 грн. 
4. Підготовка та подання додаткових пояснень у справі від 24.04.2026 та від 05.05.2026. 3 год. 3000,00 грн.
Отже, витрати позивача в розмірі 15000 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та повністю доводяться належними і допустимим доказами.
У свою чергу, у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями співмірності витрат, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Більше того, відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, зокрема викладеної у постанові від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи те, що суд позов задовольняє частково, принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., що є справедливим, пропорційним до предмету спору та відповідає обсягам проведеної роботи.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 122, 139, 241-246, 250, 262, 291, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за час проходження служби в поліції за період з 01 лютого 2018 по 07 грудня 2023 року. 
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 01 лютого 2018 по 07 грудня 2023 року без урахування податків та зборів. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 31жовтня 2017 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 31жовтня 2017 року. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01січня 2024 по 22 вересня 2025 виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 по 22 вересня 2025 виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використаний 1 день відпустки - 20.01.2021 року виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення – 22.09.2025. 
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використаний 1 день відпустки - 20.01.2021 року виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення – 22.09.2025.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані 93 дні відпустки, а саме визначення її розміру без урахування індексації грошового забезпечення, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані 93 дні відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, а саме визначення її розміру без урахування індексації грошового забезпечення, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, буд.3 ЄДРПОУ 40108833).

Суддя	Кухар Наталія Андріївна