Дата документу 10.06.2026
Справа № 334/1447/26
Провадження № 2/334/1829/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:
24.02.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся директор ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Поляков О.В. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В позові посилалися на те, що 08.08.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії №963006200 на суму 25000 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора ХВМВ-6544.
Відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Згідно умовами кредитного договору первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 25000 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер. Проте, в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 25000 грн.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням, додатково, на підтвердження даного факту до позовної заяви додаються довідка та письмові пояснення первісного кредитора.
28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги №257 від 07.11.2023 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги №1 від 31.07.2024 року до договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
15.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. відповідно Реєстру Боржників № Б/Н від 15.07.2025 року за договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 121530 грн.
Розрахунки заборгованості, підготовлені первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором за відповідні періоди перебування прав вимог у первісного кредитора та ТОВ «Таліон Плюс» відповідно наведено у додатках до позовної заяви.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам.
Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 121530 грн., яка складається з: 25000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 96530 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що підтверджується випискою з особового рахунку на період 15.07.2025 року - 26.12.2025 року.
Повідомили, що судові витрати позивача складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2622,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 963006200 від 08.08.2023 року у розмірі 121530 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» судовий збір у розмірі 2622,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та ухвалити заочне рішення.
02.03.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання, витребувано в АТ «Райффайзен Банк»: 1) інформацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку (платіжні картки): маска карти: НОМЕР_1 про факт зарахування коштів: зарахування на платіжну карту (маска карти) НОМЕР_1 ; за період від 08.08.2023 до 13.08.2023 в сумі 25000 грн.; емітент карти АТ «Райффайзен Банк»; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 ; чи є/був номер телефону НОМЕР_2 фінансовим номером телефону за платіжною карткою (платіжними картками): маска карти: НОМЕР_3 -XXXX-8433 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 ; 2) у разі підтвердження зарахування коштів ОСОБА_1 : зарахування на платіжну карту (маска карти) НОМЕР_1 ; за період від 08.08.2023 до 13.08.2023 в сумі 25000 грн.; емітент карти АТ «Райффайзен Банк»; витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника) повного номера рахунка (рахунків), що належить ОСОБА_1 : маска картки: НОМЕР_1 ; 3) у випадку, якщо номер телефону НОМЕР_2 не знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 за платіжною карткою (платіжними картками): маска картки: НОМЕР_3 -XXXX-8433 витребувати номери телефонів, що знаходяться/знаходились в анкетних даних ОСОБА_1 (Клієнта банку) за платіжною карткою (платіжними картками): маска картки: НОМЕР_1 ; 4) у випадку, якщо картковий рахунок за: маска картки: НОМЕР_1 не належить Позичальнику ОСОБА_1 , витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок: маска картки: НОМЕР_1 .
13.03.2026 року АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду від 02.03.2026 року повідомив, що банківська карта № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_5 . Виписку по рахунку № НОМЕР_6 , банківська картка № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_5 від 08.08.2023 року по 13.08.2023 року рух коштів не відбувався. Прохання уточнити запитуваний період, за який необхідно надати виписку про рух коштів. Номер телефону НОМЕР_2 є фінансовим номером телефону та знаходиться в анкетних даних.
16.03.2026 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Хорунжий Я.В. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що позовні вимоги сформульовані нечітко, на сторінці 4 позову вказано, що наданий кредит у 25 тис. грн. та згодом був збільшений до 25 тис. грн. Щодо розміру суми боргу позивач вказує, що хоче стягнути суму боргу у розмірі 121530 грн., проте щодо підстав виникнення його позиція, що борг виник до передання позивачу та підстави його виникнення не вчинені позивачем. Тобто, намагання стягнути є, проте намагання пояснити розмір боргу відсутнє.
Посилалися на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № №444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України.
Також, посилалися на те, що умова договору щодо відсотків є непропорційно високою, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів» та підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021.
Прохали відмовити в задоволенні позовних вимог.
16.03.2026 року до суду звернувся представник позивача за довіреністю Сахарова О.І. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що під час укладення договору відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода обробку персональних даних та доступ до кредитної історії.
Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно ст.204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов договору.
Відповідачем у відзиві не оспорюється факт укладання кредитного договору.
Кредитним договором передбачено розмір прострочених відсотків та конкретну процентну ставку, яка буде застосовуватись в період прострочення. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору.
Враховуючи порушення відповідачем норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно ст.625 ЦК України).
Прохали врахувати відповідь на відзив при розгляді справи.
01.04.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
01.06.2026 року АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду від 02.03.2026 року надав виписку по рахунку відповідача за період з 08.08.2023 року по 13.08.2023 року.
10.06.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи без участі представника.
10.06.2026 року в судове засідання відповідач та її представник: адвокат Хорунжий Я.В. не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася відповідач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №2381024 від 25.02.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
08.08.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії №963006200, згідно умов якого сума кредиту складає у розмірі кредитного ліміту 25000 грн., перший транш за договором складає в сумі 25000 грн., який має бути повернуто до 07.09.2023 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником, кінцева дата повернення кредиту 07.09.2028 року.
Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «ХВМВ».
Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора «6544».
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в загальній сумі 25000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_7 в АТ «Райффайзен Банк», що підтверджується копією платіжного доручення №d4835f1d-4c2d-4135-b514-424add6dd3a0 від 08.08.2023 року на сумі 25000 грн.
Згідно виписки АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів за картковим рахунком платіжної картки № НОМЕР_7 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , 08.08.2023 року на рахунок останньої зараховано грошові кошти в сумі 25000 грн.
Згідно копії Розрахунку заборгованості за договором № 963006200 від 08.08.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 07.11.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 55970 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25000 грн.; заборгованість за відсотками - 30970 грн. Сплачено в добровільному порядку 07.09.2023 року 2400 грн., які зараховано в рахунок погашення відсотків за кредитом.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
Згідно копії реєстру прав вимоги №257 від 07.11.2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 963006200 від 08.08.2023 року на загальну суму 55970 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25000 грн.; заборгованість за відсотками - 30970 грн.
Згідно копії Розрахунку заборгованості за договором № 963006200 від 08.08.2023 року ТОВ «Таліон Плюс» станом на 31.07.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 121530 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25000 грн.; заборгованість за відсотками - 96530 грн.
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 31/0724-01.
Згідно копії реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 року до Договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 963006200 від 08.08.2023 року на загальну суму 121530 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25000 грн.; заборгованість за відсотками - 96530 грн.
15.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е.
Згідно копії реєстру боржників від 15.07.2025 року до Договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 963006200 від 08.08.2023 року на загальну суму 121530 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25000 грн.; заборгованість за відсотками - 96530 грн.
Згідно копії виписки з особового рахунку за договором № 963006200 від 08.08.2023 року ТОВ «ФК «Ейс» станом на 26.12.2025 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 121530 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25000 грн.; заборгованість за відсотками - 96530 грн.
Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатила.
Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.
В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».
Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження договірних відносин між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 є належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання між сторонами договору кредитної лінії № 963006200 від 08.08.2023 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Як встановлено судом, відповідач, уклавши 08.08.2023 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії № 963006200, отримала кредит в загальному розмірі 25000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_7 в АТ «Райффайзен Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Виписка АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів за картковим рахунком платіжної картки № НОМЕР_7 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , є доказом у справі, оскільки має статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5.
Згідно Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Відповідно правового висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року (справа № 355/558/18) виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З досліджених доказів, зокрема виписки за карткою відповідача, видно, що остання користувалася кредитними коштами, що свідчить про те, що відповідач отримувала кредитні кошти.
В подальшому, згідно укладених договорів факторингу право вимоги за договором № 963006200 від 08.08.2023 року перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договорами факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту: згідно розрахунку заборгованості відповідач тіло кредиту не повертала, отже заборгованість за основною сумою боргу складає 25000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками:
Відповідно умов договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п.3.1 кредитного договору).
Сторони погодили, що встановлений в п.3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
На умовах цього пункту договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за визначеною формулою.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2400 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, позичальник інформується через особистий кабінет.
Відповідно п.8.3.1 договору за період від дати видачі Кредиту до 07.09.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 116,80 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,32 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно п.8.3.2 договору у разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 07.09.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 383,25 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,05 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно п.8.4 договору після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Разом з тим, у матеріалах справи наявні докази продовження строку кредитування (дисконтного періоду) шляхом здійснення позичальником протягом дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів. Зокрема, матеріали справи містять довідку щодо сплати 07.09.2023 року нарахованих процентів у сумі 2400 грн., тобто вчинено дії з метою продовження дисконтного періоду на 30 днів до 07.10.2023 року.
Отже, позивач довів факт продовження дисконтного періоду, визначеного договором, на 30 днів, а тому строк кредитування, упродовж якого підлягали нарахуванню відсотки за користування кредитом становив загалом 60 днів.
З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом після 07.10.2023 року (більше 60 днів), тобто поза межами строку кредитування.
Позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України, тому нараховані відсотки за понадстрокове користування кредитом не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають стягненню з відповідача.
При цьому, суд зазначає, що пролонгація строку кредитування, на яку вказує позивач, не дає можливості позичальнику користуватися кредитними коштами, а лише дає можливість кредитору нараховувати відсотки необмежену кількість часу, що безумовно призводить до дисбалансу договірних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у Постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (п. 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п.6.19).
Таким чином, розмір відсотків за 60 днів користування кредитом (з урахуванням продовження дисконтного періоду) в сумі 25000 грн. за період з 08.08.2023 року до 07.09.2023 року за процентною ставкою 0,32% в день складає в розмірі 2400 грн., а за період з 08.09.2023 року до 07.10.2023 року за процентною ставкою 1,05% в день складає в розмірі 7875 грн., а всього в сумі 10275 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості первісного кредитора за період з 08.08.2023 року до 07.10.2023 року.
Відповідачем сплачено 07.09.2023 року в рахунок погашення відсотків в сумі 2400 грн., тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом саме в розмірі 7875 грн.
До аналогічних висновків щодо розміру відсотків, строку кредитування та продовження дисконтного періодуза кредитним договором, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», дійшов Запорізький апеляційний суд у Постанові від 24.12.2025 року у справі № 334/9553/24.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає в розмірі 32875 грн., з яких: 25000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7875 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 121530 грн. задоволено вимоги на суму 32875 грн., тобто на 27,05 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 720,17 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року між АБ «Соломко та Партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»; копію додаткової угоди №25771047033 від 01.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10 від 19.10.2018 року на ім`я Соломко О.В.
Так, згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року сторони погодили перелік наданих правових та юридичних послуг: 1) складання позовної заяви 2 години на суму 5000 грн.; 2) вивчення матеріалів справи 2 години на суму 1000 грн.; 3) підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година на суму 500 грн.; 4) підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година на суму 500 грн., всього в сумі 7000 грн.
Таким чином, позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 7000 грн.
Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 121530 грн. задоволено вимоги на суму 32875 грн., тобто на 27,05 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1893,50 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за договором кредитної лінії №963006200 від 08.08.2023 року в розмірі 32875 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок), яка складається з: 25000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7875 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 720,17 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1893,50 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 19 червня 2026 року.

Суддя:         С.М. Телегуз