Справа № 302/439/26 
Провадження № 2/302/317/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області
Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Пухальського С. В.,
за участю секретаря судового засідання – Сити Л. М.,
представника позивачки – адвоката Керити М. В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Керита Мар`яна Василівна, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

 
Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позов мотивовано тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а від спільного проживання у них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як зазначає позивачка, дитина народилася в Чеській Республіці. Після повернення в Україну сторони певний час проживали за місцем реєстрації відповідача, однак у зв`язку з розбіжностями у поглядах на сімейне життя позивачка переїхала разом із дитиною на постійне проживання за місцем своєї реєстрації у с. Запереділля Хустського району Закарпатської області.
Позивачка зазначає, що малолітня дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду.
З наведених підстав позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.
22 квітня 2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 35-37), у якому він частково заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що не ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, однак вважає заявлений розмір аліментів завищеним. Посилався на те, що офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю ІІ групи, отримує лише пенсію по інвалідності та проходить дороговартісне лікування і реабілітацію. У зв`язку із цим відповідач просив визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно.
Крім того, відповідач зазначив, що позивачка перешкоджає його спілкуванню з дитиною.
07 травня 2026 року представником позивачки – адвокатом Керитою М. В. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив (а.с. 56-58), у якій зазначено, що доводи відповідача не спростовують його обов`язку щодо належного утримання малолітньої дитини. Представник позивачки зауважила, що запропонований відповідачем розмір аліментів у сумі 1000 грн є меншим за мінімальний гарантований законом розмір аліментів на дитину відповідного віку. Також зазначено, що сам по собі факт наявності у відповідача інвалідності ІІ групи не звільняє його від обов`язку утримувати власну дитину. У зв`язку з наведеним представник позивачки просила позов задовольнити у повному обсязі.
Заперечень на відповідь на відзив відповідачем до суду не подано.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, і просила позов задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та просив врахувати його матеріальне становище при визначенні розміру аліментів.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 вересня 2025 року.
Малолітня дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 12, 13).
Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із ким проживає дитина.
Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом також враховано, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, має захворювання та потребує періодичного лікування, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 40-43).
Визначаючи розмір аліментів, суд враховує вік малолітньої дитини, її потребу у належному забезпеченні, стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також те, що відповідач не заперечує свого обов`язку щодо утримання сина. При цьому суд бере до уваги доводи відповідача про наявність у нього інвалідності ІІ групи, відсутність офіційного працевлаштування та отримання пенсії по інвалідності, однак зазначені обставини самі по собі не звільняють його від обов`язку щодо належного утримання малолітньої дитини та не можуть бути підставою для визначення такого розміру аліментів, який не забезпечував би мінімально гарантованого законом рівня утримання дитини.
Суд також враховує, що відповідач є особою молодого віку, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що стан його здоров`я повністю унеможливлює здійснення трудової діяльності чи отримання будь-якого доходу. При цьому сама по собі відсутність офіційного працевлаштування не свідчить про відсутність у відповідача можливості брати участь у належному матеріальному забезпеченні дитини.
Оцінюючи доводи відповідача щодо можливості сплати аліментів у розмірі 1000 грн щомісячно, суд виходить із того, що такий розмір аліментів не забезпечуватиме належного рівня утримання малолітньої дитини та фактично не відповідав би її віку, потребам і принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини.
Суд враховує, що дитина є малолітньою та потребує постійного матеріального забезпечення, зокрема належного харчування, придбання одягу, засобів догляду, медичного забезпечення та створення умов для її гармонійного розвитку. При цьому обов`язок щодо утримання дитини покладається на обох батьків у рівній мірі незалежно від факту їх спільного проживання чи матеріального становища одного з них.
За таких обставин суд дійшов висновку, що визначення аліментів у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача у розмірі 1/4 частини, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є співмірним потребам дитини, відповідає вимогам закону, забезпечує справедливий баланс між інтересами малолітньої дитини та матеріальним становищем платника аліментів, а також є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання та гармонійного розвитку дитини.
Доводи відповідача щодо перешкод у спілкуванні з дитиною не є предметом розгляду даної справи та не впливають на вирішення питання щодо обов`язку утримання малолітньої дитини.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідачем надано належні докази того, що він є особою з інвалідністю ІІ групи.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю І та ІІ груп звільняються від сплати судового збору.
За таких обставин судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

 
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя Пухальський С. В.