КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 753/8372/26 Апеляційне провадження № 33/824/2942/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Бондаренко М.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 30 квітня 2026 року про притягнення
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2026 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в розмірі 665 грн. 60 коп.
Не погодившись з постановою суду, 11.05.2026 ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу до суду першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із наявністю обставини вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено дійсні причини зупинки транспортного засобу під час повітряної тривоги.
Посилається на те, що працівниками поліції не було видано направлення на огляд до лікарні, а час, зазначений в направленні, яке міститься в матеріалах справи, не співпадає із реальною пропозицією пройти огляд в медичному закладі. За таких обставин вважає, що основний належний та допустимий доказ, що доводить дійсну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, є сфальсифікованим.
Вказує, що рух ОСОБА_1 та її родини з малолітніми дітьми о 01:00 год. в бік укриття, з метою збереження життя та здоров`я є нічим іншим, ніж дії в умовах крайньої необхідності.
ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Світлицький А.В, у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Як встановив суд першої інстанції, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24.03.2026 серії ЕПР1 № 622648, водійка ОСОБА_1 24.03.2026, о 01 год. 00 хв., у м. Києві, на вул. Урлівська, 16, керувала транспортним засобом «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_2 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у лікаря нарколога ОСОБА_1 відмовилась на бодікамеру поліцейських, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні інкримінованого правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, відхиляючи при цьому доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За змістом пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно положень статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. 
Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
Згідно п. 2 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Таким чином, у разі зупинки транспортного засобу та наявності у поліцейського підстав вважати, що особа перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, обґрунтованою та законною є вимога працівника поліції щодо проходження водієм транспортного засобу огляду з метою визначення стану сп`яніння.
Апеляційний суд наголошує на тому, що вимога працівника поліції щодо проходження огляду на визначення стану наркотичного чи іншого сп`яніння, в разі зупинки транспортного засобу та наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є обов`язковою для виконання, задля спростування чи підтвердження відповідного стану сп`яніння.
Посилання на те, що судом першої інстанції не було встановлено дійсні причини зупинки транспортного засобу під час повітряної тривоги, апеляційний судом до уваги не беруться, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено о 01:00 год. під час дії комендантської години
Так, наказом Київської міської військової адміністрації № 1 від 20.03.2023 запроваджено комендантську годину на території міста Києва щоденно з 00 годин 00 хвилин до 05 години 00 хвилини, починаючи з 26.03.2023.
Разом з цим, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений також за порушення правил дорожнього руху, у зв`язку із чим відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 6894421 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оскарження у судовому порядку зазначеної постанови.
Зазначені обставини у своїй сукупності були встановлені під час розгляду справи у суді першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваній постанові.
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я i оформлення його результатів визначено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція).
Згідно п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
З метою перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис, з якого встановлено, що працівниками поліції було оголошено ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, від якого остання відмовилась, посилаючись на необхідність дістатися до укриття. З метою дотримання законних прав та свобод ОСОБА_1 , працівником поліції запропоновано доставити ОСОБА_1 до укриття, де остання мала б можливість пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду остання відмовилася, у зв`язку із чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога в медичному закладі, від проходження якого ОСОБА_1 також відмовилась.
Хибними є посилання сторони захисту на те, що направлення на огляд є основним належним та допустимим доказом, який доводить дійсну відмову від запропонованого огляду на визначення стану сп`яніння, з огляду на те, що в матеріалах справи міститься відеозапис з камер працівників поліції, який є належним та допустимим, та яким зафіксовано пряму відмову ОСОБА_1 від проходження огляду. 
Згідно п. 8 розділу ІІ Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Проте, як вказаним вище Порядком, так і Інструкцією не встановлено вимог щодо обов`язкового вручення направлення на медичний огляд водію транспортного засобу, а у направленні, що є додатком 1 до Інструкції № 1413/27858, не встановлено вимог щодо підпису про оголошення та вручення водія транспортного засобу, якому запропоновано пройти огляд з метою визначення відповідного стану, що спростовує доводи сторони захисту в цій частині.
Зазначене направлення складається працівниками поліції виключно для медичного закладу, куди направляється особа для проведення огляду, оскільки обов`язок доставити водія для проведення огляду з метою визначення стану сп`яніння покладається виключно на працівників поліції (п. 9 розділу ІІ Інструкції).
Посилання ОСОБА_1 на перебування у стані крайньої необхідності розцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб уникнути відповідальності, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 17,18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях, в інакшому випадку посилання на стан крайньої необхідності виключається. 
ОСОБА_1 зазначала, що керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння було зумовлено оголошенням повітряної тривоги та необхідністю прямувати в укриття.
Проте, за наведених ОСОБА_1 обставин, її дії не є такими, що вчинені в стані крайньої необхідності. Доцільно вказати про те, що заперечуючи стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 мала можливість пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що роз`яснювалося працівниками поліції, чого остання не зробила, а відтак погодилась із тим, що перебувала у стані сп`яніння. Більш того, свідомо розуміючи свій стан, остання могла відвернути загрозу у більш безпечний спосіб, дотримавшись інших рекомендацій, що визначені Державною службою України із надзвичайних ситуацій або попрямувати до укриття, разом із своєю родиною, не використовуючи транспортний засіб.
Поліція неодноразово пропонувала супровід до укриття і проходження там огляду, однак ОСОБА_1 категорично відмовилась.
Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також повно з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.
Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у відмові останньої від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є доведеною поза розумним сумнівом.
При цьому, докази, покладені судом першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскаржувана постанова суду є законною та мотивованою, а накладене на неї адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, повністю відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП.
Інших, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянткою не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.
Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 30 квітня 2026 року відносно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук