ЄУН: 336/3810/26
Провадження №: 2/336/3288/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Савеленко О.А., за участі секретаря судового засідання Соколової А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ "ФК "Ейс" Олексій ПОЛЯКОВ звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 в розмірі 50492,20 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 гривень та 7 000,00 гривень витрат на оплату правової допомоги. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.03.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №135598130 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до кредитного договору відповідачу були перераховані грошові кошти в розмірі 14600,00 гривень на банківську картку. 
28.11.2018 ТОВ ''Манівео швидка фінансова допомога'' (Клієнт) та ТОВ ''Таліон Плюс'' (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ ''Манівео'' та ТОВ ''Таліон Плюс'' уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги №136 від 01.06.2021, за яким ТОВ «Таліон Плюс» отримало право грошової вимоги до відповідача.
05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023, від ТОВ ''Таліон Плюс'' до ТОВ ''ФК ''Онлайн Фінанс'' перейшло право вимоги до відповідача.
11.07.2025 ТОВ ''ФК ''Онлайн Фінанс'' та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 14.07.2025 за договором факторингу №11/07/25-Е від ТОВ ''ФК ''Онлайн Фінанс'' до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 50492,20 грн. 
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 50492,20 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 14600,00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 35892,20 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.04.2026 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано з АТ КБ «Приват Банк» докази у справі.
28.05.2026 від представника відповідача – адвоката Працевитого Г.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач категорично не погодився із вказаним у позові розміром заборгованості. Вважає, що позивач безпідставно просить стягнути з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами, нарахованими поза межами узгодженого в Договорі № 135598130 від 31.03.2021 строку кредитування. Так, відповідно до п. 1.1.Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, на суму 14600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору, Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником. Ідентичне положення міститься в розділі 3 Паспорту споживчого кредиту. Згідно з п. 1.4.1. Кредитного договору, За користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 580,35 (п`ятсот вісімдесят цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 1,59 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Тобто сторони погодили, що строк кредитування становить 30 днів. Змістом п. 1.3 Кредитного договору Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. У той же час, матеріали справи не містять доказів звернення Відповідача для продовження строку кредитування, а отже він складав 30 днів і лише протягом цих 30 (тридцяти) днів кредитор мав право нараховувати відсотки в порядку ст. 1048 ЦК України. Таким чином, загальна вартість кредиту становить 21564,20 грн. (14600 грн. (тіло кредиту) + 6962,20 (14600 х 1,59% х 30 днів) (відсотки за користування). Саме така орієнтовна вартість була вказана в Графіку розрахунків, що становить собою Додаток №1 до Договору № 135598130 від 31.03.2021 р., який є невід`ємною частиною останнього. Слід вказати, що ОСОБА_2 здійснювала оплату по кредитному договору, на загальну суму 1440,00 грн. При цьому першу оплату в рахунок погашення заборгованості вже після спливу строку кредитування, а саме 155,00 грн. 03.05.2021 р., що вочевидь не може не може свідчити про продовження строку кредитування, оскільки сплачена сума не покривала всіх нарахованих за Договором процентів та була внесена після спливу строку кредитування. З урахуванням викладеного, загальна сума заборгованості, яку мав би право вимагати Позивач, якби мав право вимоги, про що буде зазначено в наступному розділі, становить 20 124,20 грн. (21564, 20 грн. – 1440,00 грн.). В той же час, відповідно до долучених Позивачем розрахунків заборгованості первісного та наступного кредиторів – відсотки нараховувались до 28.07.2021 р., тобто після сплину 30 денного строку, у зв`язку із чим такі відсотки є нарахованими поза межами строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор мав право нараховувати винятково відсотки за понадстрокове користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України, однак вимог про стягнення відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами за ст. 625 ЦК України заявлено не було. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що як первісним кредитором, так і наступним здійснювалося як правомірне нарахування відсотків в межах строку кредитування, так і нарахування після спливу строку кредитування (в строк аж до 28.07.2021 р.) , передбаченого Кредитним договором, що в розумінні чинного цивільного законодавства України є неправомірним. При цьому, ТОВ «ФК ЕЙС» не заявляло позовних вимог про стягнення процентів відповідно до статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на зазначене, вимоги Позивача про стягнення відсотків у розмірі 15768,00 грн. днів є неправомірними, оскільки нарахування відсотків відбувалось понад строк кредитування, що суперечить як чинному законодавству, так і усталеній судовій практиці. 
Крім того, відповідач вважає, що звертаючись до суду із позовними вимогами ТОВ «ФК «ЕЙС» не довело права вимоги за Договором №135598130 від 31.03.2021. Відповідно до п. 5.1.1. договору факторингу №28/1118-01 передача наведених в цьому пунктів договору документів підтверджується відповідним актом приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін на вимогу клієнта. Пунктом 5.1.2. зазначено, що реєстр прав вимог має бути підписаним. Договір факторингу №28/1118-01 містить Додатки, які є його невід`ємною частиною, однак Позивач надає вищезгадані додатки лише по формі, узгодженій між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», але надані додатки не дають можливості встановити інформацію саме про передання права вимоги за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 р. Фактично, надаються незаповнені додатки до договору факторингу, за змістом яких не є можливим зрозуміти чи взагалі здійснювалось передання права вимоги за спірним кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 р.. У матеріалах справи наявний витяг з реєстру боржників, проте сам по собі витяг не є частиною договору факторингу №28/1118-01 і його не можна вважати належним доказом права вимоги. Доказів підписання реєстру прав вимог за договором факторингу №28/1118-01, доказів оплати за вказаним договором, а також актів приймання-передачі – до договору не надано. Крім того, правовідносини між Відповідачем, ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виникли значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Вважає, що оскільки на час укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» предмет правочину право майбутньої вимоги мало бути визначено, проте відповідної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення цього договору факторингу не існувало і сторони не могли передбачити, у зв`язку із чим ТОВ «Таліон Плюс» не набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 , а тому право вимоги у ТОВ «ФК «ЕЙС» до Відповідача, ОСОБА_1 – відсутнє. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.
01.06.2026 від представника відповідача – адвоката Працевитого Г.О. до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому він зазначив, що така послуга, як підготовка та направлення адвокатського запиту не можуть враховуватися як окрема послуга, оскільки мають суто формальний характер та є стандартними процесуальними діями, невід`ємною складовою та необхідним мінімумом звичайної професійної діяльності адвоката при підготовці та поданні позовної заяви, а тому не потребують додаткової оплати, з огляду на що не є співмірними та реальними витратами. Крім того, слід зазначити, що сама позовна заява по суті є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників ТОВ «ФК «Ейс» в подібних правовідносинах. Просить суд зменшити витрати на правову допомогу до 1500,00 грн.
01.06.2026 з АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація.
01.06.2026 від представника позивача – Сахарової О.І. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача вважає розмір заборгованості за кредитним договором доведеним. Зазначає, що у кредитному договорі сторони погодили, що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст.212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п.1.3. цього Договору. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору (пункт1.4.3). Пунктом 1.7. Договору Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду (Пункт1.7.1.) з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (Пункт1.7.2.). Таким чином, алгоритм нарахування заборгованості узгоджений Кредитним договором. 
Крім того, позивач вважає доведеним перехід права вимоги до нього від первісного кредитора. Зазначає, що реєстри вимоги підписані сторонами, містять інформацію щодо кредитного договору та боржника, є додатком до вже укладених договорі в факторингу. При цьому Договори факторингу не визнані недійсними, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. 
Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на надання правничої допомоги, вважає, що він є завищеним, неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт ціною позову та значенням справи для сторони.
02.06.2026 від представника позивача Сахарової О.І. до суду надійшло заперечення на клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якому вона зазначила, що стороною відповідача не надано доказів неспівмірності витрат на правничу допомогу. Просила у задоволенні клопотання відмовити.
05.06.2026 від представника відповідача – адвоката Працевитого Г.О. до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких він заперечив щодо правомірності нарахування відсотків за кредитним договором поза межами строку кредитування (30 днів). Зазначив, що відкладальною є лише така обставина, яка не залежить від волі сторін договору. Не сплату заборгованості за кредитним договором стороною зобов`язання не можна розцінювати як подію, що знаходиться поза межами волі сторони договору. Враховуючи, що за договором, укладеним між сторонами у цій справі, настання такої події залежить, в тому числі від волі відповідача, то така вимога не є відкладальною умовою щодо строку виконання зобов`язання. Визначати відкладальною обставиною ризик несплати суми боргу Позичальником за кредитним договором неправомірно, оскільки така не сплата буде порушенням зобов`язання стороною договору, що повинно тягнути за собою інші правові наслідки (зокрема, передбачені ст. 625 ЦК України), а отже має різне правове підґрунтя для регулювання. Тобто фактично складається ситуація, у якій кредитор фактично за понадстрокове користування кредитом нараховує відсотки як по відкладальній обставині, а після ще як відсотки по 625 ЦК України (враховуючи п. 4.3. Договору). Наполягає, що автопролонгація кредитного договору не відбулась. Вважає, що договір має нечіткі та двозначні положення, які мають тлумачитись на користь відповідача. Щодо переходу права вимоги до позивача вважає, що такий перехід не відбувся. Наявний у матеріалах Витяг із реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу не може вважатись належним та єдиним достатнім доказом на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки на момент укладання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., додаткової угоди №26 від 31.12.2020 р. (якою строк дії договору було продовжено на рік), між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 не існувало жодних правовідносин, не було укладено жодних кредитних договорів, а отже право вимоги за договором №135598130 від 31.03.2021 р. не могло бути відступлено. Просить у задоволені позовних вимог відмовити.
08.06.2026 від представника позивача ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що відповідач ознайомилась з усіма умовами кредитного договору та погодилась з ними, підписавши договір та отримавши кошти у кредит. Відповідач мала можливість відмовитись від укладення кредитного договору, але не зробила цього. Право вимоги до ОСОБА_1 перейшло в момент підписання реєстру прав вимоги.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі. 
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено, що 31.03.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено договір №135598130 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 14600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (а.с.32-3).
Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (а.с.30). Договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 підписано 31.03.2021 одноразовим ідентифікатором MNV6QZ48. 
Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до правил та Закону України ''Про електронну комерцію'', що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
У пункті 1.2 договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). Сторони погодили, що встановлений в п.1.2. Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів…(п.1.3 договору).
Розмір та порядок нарахування процентів, продовження дії дисконтного періоду погоджено сторонами у пунктах 1.4.-1.10. Договору.
Відповідно до п.4.3. договору, сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі , визначеному в п.1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. 
На підтвердження перерахування грошових коштів в сумі 14600,00 грн. на банківський рахунок ОСОБА_1 №5168-74ХХ-ХХХХ-9203 позивачем надано довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.37) та відповідну платіжну інструкцію (а.с.40). Факт належності вказаного карткового рахунку відповідачу, а також факт отримання нею коштів в сумі 14600,00 грн. також підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «Приват Банк» на вимогу суду, зокрема, банківською випискою за період з 31.03.2021 по 05.04.2021 (а.с. 127а-127б).
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
Суд враховує, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору №135598130 від 31.03.2021 та отримання грошових коштів у розмірі 14600,00 грн.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість за кредитним договором, однак не в повному обсязі.
Згідно з розрахунками заборгованості, складеними ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» у ОСОБА_1 за період з 31.03.2021 по 28.07.2021 утворилась заборгованість за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 за тілом кредиту в сумі 14600,00 грн., за нарахованими відсотками – в сумі 35892,20 грн. (а.с.41-43).
Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано, розрахунок не спростовано.
28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги у тому числі і за кредитним договором № 676073063 від 12.09.2021. 28.11.2019 ТОВ ''Манівео швидка фінансова допомога'' та ТОВ ''Таліон Плюс'' уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ ''Манівео швидка фінансова допомога'' та ТОВ ''Таліон Плюс'' укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01, 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року; 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року; 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.46-59). 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №136 від 01.06.2021 ТОВ "Таліон Плюс" набуло право вимоги за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 31351,60 грн. (а.с.60-61).
Після переходу права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», ним було донараховані відсотки за користування кредитними коштами, що відображено у відповідному розрахунку (а.с.43).
Твердження представника відповідача, що позивач не набув права вимоги до відповідача, оскільки на момент укладання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., додаткової угоди №26 від 31.12.2020 р. (якою строк дії договору було продовжено на рік), між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 не існувало жодних правовідносин, не було укладено жодних кредитних договорів спростовується матеріалами справи, а саме: додатковими угодами до договору факторингу №28/1118-01, якими неодноразово продовжувався строк дії цього договору. Зокрема, додатковою угодою №26 від 31.12.2020 у п.8.2. заначено, що строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Отже, Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 діяв на момент переходу права вимоги 01.06.2021 до ОСОБА_1 
05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01 (а.с.62-68). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023, від ТОВ ''Таліон Плюс'' до ТОВ ''ФК ''Онлайн Фінанс'' перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 50492,20 грн. (а.с.69-70).
11.07.2025 ТОВ ''ФК ''Онлайн Фінанс'' та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.71-81). Відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 14.07.2025 за договором факторингу №11/07/25-Е від ТОВ ''ФК ''Онлайн Фінанс'' до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 50492,20 гривень (а.с.82-83). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надававши кредиті кошти в повному обсязі.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 31.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір №135598130, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кошти у кредит у сумі 14600,00 грн. Зобов`язання за цим договором відповідач не виконала, не повернула кредитні кошти, не сплатила в повному обсязі відсотки за їх користування. В подальшому, право вимоги за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Ланцюг переходу прав вимоги повністю підтверджується матеріалами справи.
Щодо строку нарахування відсотків, суд зазначає, що в договорі сторони погодили строк надання кредиту 30 днів (дисконтний період), умови продовження дисконтного періоду на 90 днів, а також розмір відсотків, який буде нараховуватись кредитором позичальнику в разі невиконання умов договору в порядку ст. 625 ЦК України. Умови кредитного договору є чіткими та однозначними, погоджені з відповідачем, а тому обов`язкові до виконання.
Доводи сторони відповідача щодо необґрунтованості нарахування відсотків за договором, спростовуються матеріалами справи. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України у своєму рішенні від 18.07.2006 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Ейс" про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають повному задоволенню, у розмірі 50492,20 гривень., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 14600,00 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 35892,20 грн.
Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір 2662,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу до 1500,00 грн., суд відмовляє у його задоволенні, оскільки враховує обсяг наданих стороною позивача доказів у справі, в тому числі підготовку та направлення відповіді на відзив, заперечень на клопотання про зменшення судових витрат, додаткових пояснень у справі, тощо та вважає наданий обсяг адвокатських послуг значним та співмірним складності справи.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 000,00 гривень понесених судових витрат, а саме за надання правничої допомоги, які повністю підтверджені договором про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, додатковою угодою №25770914805 від 01.09.2025, актом приймання - передачі наданих послуг із детальним описом робіт (наданих послуг) від 29.12.2025.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 206, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ: 

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №135598130 від 31.03.2021 в сумі 50492 (п`ятдесят тисяч чотириста дев`яносто дві) гривні 20 копійок, яка складається з наступного: 14600,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 35892,20 грн. - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір в сумі 2662, 40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», юридична адреса:, вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя   О.А. Савеленко

22.06.26