Справа № 147/506/26 
Провадження № 2/147/425/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року с-ще Тростянець 

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Борейко О. Г.,
із секретарем Задверняк Т. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
04 березня 2026 року в провадження судді Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. надійшла позовна заява ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стислий виклад позиції позивача.
12.10.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано одноразовим ідентифікатором. На виконання умов договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти, які остання отримала на банківську картку.
Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Водночас відповідач здійснювала часткові платежі, що, на думку позивача, свідчить про визнання нею боргу.
28.05.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за договором становить 17148,99 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
Ухвалою судді від 09 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача разом з позовом клопотав про проведення розгляду справи без участі представника позивача у разі неявки відповідача, позовні вимоги підтримує та заперечень проти заочного розгляду справи не висловлює.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак конверти з повістками повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
У постанові Верховного Суду від 01.12.2023 у справі №591/4832/22 (61-10261св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» або «відмова від отримання» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 752/11662/20 (провадження № 61-14813св21), від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно із ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
12.10.2024, після попереднього проходження ОСОБА_1 реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та подання заявки на отримання кредиту, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» сформувало Договір №1829975 про надання споживчого кредиту, надало його позичальнику для ознайомлення та направило на номер мобільного телефону відповідача одноразовий ідентифікатор, який було введено позичальником у відповідний розділ ІТС. Таким чином між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 13-16). 
Відповідно до умов укладеного договору, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Кредит надано строком на 360 днів із застосуванням процентної ставки 1 % на день (а.с. 15-16). 
Після укладення договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на банківську картку, зазначену позичальником при оформленні кредиту, що підтверджується відповідними документами платіжної установи (а.с. 20). 
Згодом відповідач ініціював внесення змін до договору в частині збільшення суми кредиту, які були оформлені шляхом укладення додаткової угоди в електронній формі у тому ж порядку, що і основний договір (а.с. 16-17, 20 на звороті). 
Всього відповідачем отримано кредитні кошти у сумі 3500,00 грн (а.с. 20). 
Як убачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, водночас здійснювала часткові платежі на погашення боргу (останній платіж – 13.11.2024), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 18-19). 
28.05.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-11/25, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №1829975 (а.с. 21-23). 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, заборгованість відповідача за кредитним договором №1829975 становить 17148,99 грн (а.с. 24). 
Згідно з розрахунком заборгованості, станом на дату звернення до суду заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту – 3499,99 грн, заборгованості за відсотками – 6887 грн, пені – 6762 грн, що в сукупності становить 17148,99 грн (а.с. 18-19). 
Суд, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведеність факту укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, отримання відповідачем кредитних коштів, а також переходу права вимоги до позивача.
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду.
За правилами статтей 526, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.
Зі статті 213ЦПК України вбачається, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Суд звертає увагу, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву чи інших заперечень, не навів обставин на спростування укладеного правочину та не надав доказів на підтвердження відсутності заборгованості або її іншого розміру.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010, презумпція правомірності правочину означає, що укладений договір вважається правомірним та таким, що породжує відповідні правові наслідки, доки не доведено протилежне.
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів та неналежне виконання нею зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками.
Разом з тим, позивач просить також стягнути з відповідача пеню.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Оскільки на момент виникнення прострочення та нарахування пені в Україні діє правовий режим воєнного стану, підстав для її стягнення суд не вбачає.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме: стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 3499,99 грн та заборгованості за відсотками у сумі 6887,00 грн, що разом становить 10386,99 грн, та відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені у сумі 6762,00 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а.с. 6).
Оскільки позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1612,61 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, ч.4 ст.268, ст. 273, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1829975 від 12.10.2024 у загальному розмірі 10386 (десять тисяч триста вісімдесят шість) гривень 99 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судові витрати, що складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 61 копійка.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем та третіми особами апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ – 37616221, юридична адреса: вулиця Іллінська, 8, місто Київ, 04070;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 04.05.2026.

Суддя О. Г. Борейко