Номер провадження: 22-ц/813/3315/26 
Справа № 947/24098/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року, ухваленого під головуванням судді Петренка В.С., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

26.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7687851 від 15.03.2024 року у розмірі 39 330,00 грн. 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 15.03.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7687851, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 9 500,00 грн. 
Крім того, 15.03.2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, та відповідно до якого позичальник отримав кошти у розмірі 2 000,00 грн.
За користування кредитними коштами позичальник мав сплатити відсотки у розмірі: стандартна процентна ставка 2,20% в день, знижена процентна ставка 1,32 % в день.
27.11.2024 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Внаслідок неналежного виконання умов договору, у позичальника виникла заборгованість у розмірі 39 330, 00 грн., з яких: 9 500,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 25 080,00 грн. – заборгованість за відсотками, 4 750,00 грн. – заборгованість за пенею.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було відмовлено (а.с.30-33).

В апеляційній скарзі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.37-41).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 27.04.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перерубуванням судді Комлевої О.С. на лікарняному та у відпустці, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 27.04.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2025 року (а.с.54), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.55-56).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.17). Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.58, 59).
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Одеським апеляційним судом 18.02.2026 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про слухання справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.60-61).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів (а.с.30-32).
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав. 

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно матеріалів справи, 15.03.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7687851, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 7 500,00 грн. (п.1.3. договору), строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі: стандартна процентна ставка 2,20% в день (п.1.5.1. договору), знижена процентна ставка 1,32 % в день (п.1.5.2. договору). В подальшому, додатковою угодою від 15.03.2024 року, укладеною між сторонами, позичальнику було видано кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн. 
Крім того, ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, який також зазначає усі умови кредитування: розмір кредиту, а також розмір відсотків за його користування.
Кредитний договір, додаткова угода до договору та паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 електронним підписом. 
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) на законодавчому рівні було встановлено порядок укладення договорів в мережі Інтернет, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 3 Закону). 
Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розмішені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону). 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В своїй постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного договору від 15.03.2024 року № 7687851 позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 7 500,00 грн. Кредитні кошти були зараховані позивачем на платіжну картку позичальника  НОМЕР_1 . Вказаний номер платіжної картки було зазначено позичальником під час укладання кредитного договору (п.2.1. договору). Крім того, перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК»№ 20250519-276 від 19.05.2025року (а.с.28).

Проте, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у позові з підстав не доведення позивачем укладання між сторонами договірних зобов`язань та отримання відповідачем кредитних коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 39 330, 00 грн., з яких: 9 500,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 25 080,00 грн. – заборгованість за відсотками, 4 750,00 грн. – заборгованість за пенею (а.с.7).
Як зазначалось вище, згіднолиста ТОВ «ПЕЙТЕК»№ 20250519-276 від 19.05.2025року, кредитні кошти у розмірі 7 500,00 грн. були зараховані позивачем на платіжну картку позичальника  НОМЕР_1 15.03.2024 року. Доказів зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі 2 000,00 грн. на підставі додаткової угоди до договору № 7687851 від 15.03.2024 року матеріали справи не містять. 
Таким чином, враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, зокрема, за тілом кредиту у розмірі 7 500,00 грн.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25 080,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 10 000,00 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Що стосується позовних ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею у розмірі 4 750,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно п. 6.4. кредитного договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Згідно п. 6.4.1. кредитного договору у розмірі 225,00 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 75,00 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання
та/або неналежного виконання (п. 6.4.2. кредитного договору).
Такі самі умови відповідальності зазначені у п. 6 паспорту споживчого кредиту за порушення умов кредитування.
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який станом на даний час ще триває.

Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд відмовляє в задоволенні позовних ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею у розмірі 4 750,00 грн. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року - скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 500,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 10 000,00 грн. – заборгованість за відсотками, а всього у розмірі 17 500,00 грн. 

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить стягнути судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6 000,00 грн. (а.с.7), а також у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн. (а.с.40-зворот).
В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Б.М. (а.с.11-13, 44-46).
Крім того, до позовної заяви ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було додано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, розмір яких склав 6 000,00 грн.
Також до апеляційної скарги апелянтом надано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, розмір яких склав 6 000,00 грн. (а.с.48).
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 44,49%, з відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2 669,40 грн. та у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 669,40 грн., а всього у розмірі 5 338,80 грн.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 077,72 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 616,58, а всього у розмірі 2 694,30 грн. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 42649746, заборгованість за кредитним договором № 7687851 від 15.03.2024 року у розмірі 17 500,00 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), з яких 7 500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійко) – заборгованість за тілом кредиту, 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) – заборгованість за відсотками.
В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 42649746, судові витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 5 338,80 грн. (п`ять тисяч триста тридцять вісім гривень 80 копійок) та судовий збір у загальному розмірі 2 694,30 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто чотири гривні 30 копійок).  

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д. Громік 

О.С. Комлева