Справа № 466/10744/25
Провадження № 2/466/920/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
головуючого судді Зими І.Є.
при секретарі Васинчик М.О.
з участю позивачки ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
представника позивача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в:
20.11.2025 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 липня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2022 року у справі № 466/11814/21 розірвано.
За час подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Діти зареєстровані та проживають разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають на її повному утриманні, а всі питання їхнього виховання, навчання, лікування, побутового забезпечення та розвитку вона вирішує самостійно. Також позивачка зазначила, що ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується висновком на дитину з інвалідністю, а тому потребує особливої уваги, належного медичного супроводу, лікування та додаткових витрат.
Окрім цього ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 березня 2023 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей, а саме: на утримання ОСОБА_5 - у розмірі 3500 грн щомісячно, та на утримання ОСОБА_2 - у розмірі 2500 грн щомісячно.
Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року у справі з відповідача на користь позивачки стягнуто додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_5 у розмірі 197100 грн 38 коп.
Позивачка зазначає, що виконавчі листи перебувають на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові, однак відповідач належним чином судові рішення не виконує, у зв`язку з чим утворилася значна заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на лікування дитини. Станом на 15 вересня 2025 року заборгованість відповідача за виконавчим провадженням щодо аліментів на утримання ОСОБА_5 становила 68890 грн, щодо аліментів на утримання ОСОБА_2 - 80000 грн, а заборгованість зі сплати додаткових витрат на лікування ОСОБА_5 складає 197100 грн 38 коп.
З лютого 2023 року відповідач взагалі не цікавиться та не бере участі у вихованні дітей, не підтримує їх морально, не цікавиться їхнім навчанням, станом здоров`я, лікуванням, розвитком, не бере участі у вирішенні важливих питань їхнього життя, а всі батьківські обов`язки фактично виконує лише позивачка. З огляду на тривале ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей.
Ухвалою суду від 25.11.2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
24.12.2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У відзиві відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що любить своїх доньок, бажає брати участь у їхньому житті та не має наміру відмовлятися від батьківських прав. Позов євважає необґрунтованим, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може застосовуватися лише за наявності належних, допустимих і достатніх доказів винної поведінки батька. Сторона відповідача посилалася на те, що наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Вказує, що відповідач має складний стан здоров`я, проходив лікування, має обмежені матеріальні можливості, що ускладнює виконання ним обов`язку зі сплати аліментів у повному обсязі. Проте батько ніколи не вчиняв насильства над дітьми, не був засуджений за вчинення злочину, не мав алко- чи нарко- залежності. Якщо з його боку і трапляється неналежне виконання батьківських обов`язків, то це не тому, що він від них ухиляється, а через важкі життєві обставини, які не завжди залежать від його волі, а тому підстав для задоволення позову немає.
16.01.2026 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких позивачка просила суд залучити належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, до справи, а саме , орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.
11.02.2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивачка повністю не погодилася з доводами відповідача, наведеними у відзиві. Зазначила, що відповідач не надав жодних належних доказів реальної участі у вихованні дітей, їхньому лікуванні, навчанні, розвитку та матеріальному забезпеченні. На думку позивачки, твердження відповідача про любов до дітей є голослівними, оскільки не підтверджені його фактичною поведінкою, та будь - якими доками.
Позивачка наголосила, що предметом доказування у цій справі є не лише наявність заборгованості зі сплати аліментів, а саме сукупність обставин, які свідчать про тривале, свідоме та винне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. 
Ухвалою суду від 11.02.2026 року залучено належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, до справи, а саме - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, та витребувано висновок органу опіки про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей.
16.03.2026 року на адресу суду надійшов висновок від Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 12 березня 2026 року № 260001-вих-33754 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх доньок. Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що органом опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , де діти проживають разом із матір`ю. Також було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яке були запрошені батьки та діти, заслухано пояснення, з`ясовано обставини виконання відповідачем батьківських обов`язків. У висновку органу опіки та піклування зазначено, що малолітня ОСОБА_5 повідомила, що у неї з батьком не дуже хороші відносини, батько погано ставився до неї та не бере участі у її лікуванні. Малолітня ОСОБА_2 повідомила, що батько не приділяє їй уваги, а коли вона приходила до нього в гості, він казав їй пильнувати дитину його дівчини, натомість часу з нею не проводив. За результатами розгляду питання орган опіки та піклування дійшов висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх доньок, у зв`язку із чим вважав доцільним позбавити його батьківських прав.
20.03.2026 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача, у яких ОСОБА_2 категорично не погодився з висновком органу опіки та піклування, вважаючи його необґрунтованим, упередженим і таким, що не може бути покладений в основу судового рішення. Сторона відповідача посилалася на ч. 6 ст. 19 СК України, відповідно до якої суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини. Також у додаткових поясненнях відповідач посилався на практику Верховного Суду щодо того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька неможливо, і лише за наявності вини у діях батька. У зв`язку з цим відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 20.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки адвокат Галушка В.В. вимоги позову підтримали в повному обсязі покликаючись на аргументи аналогічні викладеним в ній. Окрім цього позивачка ОСОБА_1 пояснила, що відповідач протягом тривалого часу зловживав алкоголем, що фактично і стало причиною їх розлучення. Вона намагалась зберегти шлюб, проте поведінка відповідача була нестерпною, перешкоджала можливості забезпечити належні та спокійні умови для проживання та розвитку дітей. Саме із-за алкогольної залежності він втратив роботу, в подальшому це стало і причиною його захворювання. Відтак, посилання відповідача на те , що він не мав змоги тривалий час займатись вихованням та утриманням дітьми через важкі життєві обставини, які не завжди залежать від його волі, неправдиві. За час перебування подружжя в шлюбі, діти росли в страху із-за неадекватної поведінки батька, що зловживав спиртним. Відповідач систематично допускав щодо неї та дітей домашнє насильство як психологічного, так і фізичного характеру. За словами позивачки, відповідач часто поводив себе агресивно, створював у сім`ї напружену та конфліктну атмосферу, що негативно впливало на емоційний стан дітей та їхнє відчуття безпеки. З цього приводу вона не зверталась до правоохоронних органів, так як ОСОБА_2 сам був працівником поліції й вона усвідомлювала, що виклик його співробітників не мав би жодного результату. 
Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків не змінилося. Навпаки, відповідач фактично самоусунувся від участі у житті дітей, перестав цікавитися їхнім навчанням, здоров`ям та розвитком, не підтримував з ними постійного спілкування, не брав участі у вирішенні важливих питань, пов`язаних із їхнім вихованням та забезпеченням. Усі обов`язки щодо утримання, лікування, виховання та розвитку дітей були покладені виключно на неї.
Особливу увагу позивачка звернула на те, що донька ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю та потребувала проведення складного оперативного втручання, яке вимагало значних фінансових витрат. Однак відповідач, знаючи про стан здоров`я доньки та необхідність проведення операції, належної участі у вирішенні цього питання не брав та необхідної допомоги не надав. Позивачка пояснила, що кошти на проведення лікування та операції вона була змушена збирати самостійно, за допомогою родичів, знайомих та небайдужих людей, тоді як відповідач фактично залишився осторонь цієї ситуації.
Крім того, позивачка зазначила, що на даний час самі діти не виявляють бажання підтримувати спілкування з батьком, оскільки не відчувають з його боку турботи, уваги та батьківської підтримки. За словами позивачки, таке ставлення дітей є наслідком тривалої поведінки відповідача, його байдужості до їхнього життя та відсутності реальної участі у їхньому вихованні і розвитку.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник , адвокат Биць І.А. , в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що не погоджується з позовом та вважає його безпідставним. Зазначив, що любить своїх доньок, не відмовлявся від них. Бажає підтримувати спілкування з дітьми, брати участь у їхньому житті та вихованні, однак, на його думку, таке спілкування суттєво ускладняється через позицію позивачки та самих дітей. Він неодноразово намагався телефонувати донькам, підтримувати з ними контакт та спілкування, однак, за його словами, не мав такої можливості, оскільки його номер телефону був заблокований у мобільних телефонах дітей. Також відповідач пояснив, що протягом останніх років має суттєві проблеми зі здоров`ям та проходить тривале лікування. Він сам потребує постійної медичної допомоги, лікування та значних витрат на підтримання стану здоров`я, а тому його фізичні можливості та матеріальний стан є суттєво обмеженими. За його словами, саме погіршення стану здоров`я стало однією з причин того, що він не завжди мав можливість брати активну участь у вихованні дітей та належним чином виконувати свої обов`язки щодо їх матеріального забезпечення. Відповідач зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який повинен застосовуватись лише у виняткових випадках за наявності беззаперечних доказів свідомого та винного ухилення особи від виконання батьківських обов`язків. 
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2011 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. 
За час подружнього життя у сторін народилося двоє дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження .
Діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №206783. Саме позивачка забезпечує їхнє щоденне проживання, виховання, навчання, лікування, побутові потреби та догляд.
Відповідно до висновку на дитину з інвалідністю №63, виданого КНП «3-тя міська клінічна лікарня м. Львова», ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, що об`єктивно зумовлює підвищену потребу у батьківській турботі, медичному супроводі, лікуванні, емоційній підтримці та матеріальному забезпеченні.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 березня 2023 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей: на утримання ОСОБА_5 - у розмірі 3500 грн щомісячно ; на утримання ОСОБА_2 - у розмірі 2500 грн щомісячно.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року з відповідача одноразово стягнуто додаткові витрати на лікування доньки , ОСОБА_5 у сумі , 197 100 грн 38 коп.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи НОМЕР_3, та НОМЕР_4 перебувають на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові. З розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 15 вересня 2025 року за виконавчим провадженням щодо аліментів на утримання ОСОБА_5 заборгованість становить 68 890 грн, щодо аліментів на утримання ОСОБА_2 - 80 000 грн, а щодо додаткових витрат на лікування ОСОБА_5 - 197 100 грн 38 коп.
Суд враховує, що сам факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, взятий окремо, не може автоматично та безумовно свідчити про наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Разом з тим, у цій справі така заборгованість не є єдиним доказом неналежної поведінки відповідача, а оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, які підтверджують тривале самоусунення відповідача від виховання дітей, відсутність належної участі у їхньому лікуванні, навчанні, розвитку, матеріальному забезпеченні та емоційному житті.
Судом також встановлено, що органом опіки та піклування проведено обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживають разом із матір`ю. Органом опіки та піклування Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради також проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яке були запрошені батьки та діти, заслухано пояснення, досліджено обставини виконання відповідачем батьківських обов`язків.
За результатами розгляду питання Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради як органом опіки та піклування складено висновок від 12 березня 2026 року № 260001-вих-33754, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх доньок, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що малолітня ОСОБА_5 повідомила, що у неї з батьком не дуже хороші відносини, батько погано ставився до неї та не бере участі у її лікуванні, та не піклується про неї з сестрою. Малолітня ОСОБА_2 повідомила, що батько не приділяє їй уваги, а коли вона приходила до нього в гості, він казав їй пильнувати дитину його дівчини, натомість часу з нею не проводив.
Суд враховує, що висновок органу опіки та піклування відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України не є для суду обов`язковим, однак є належним доказом у справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. У цій справі суд не вбачає підстав для відхилення такого висновку, оскільки він ґрунтується на конкретних фактичних даних, поясненнях дітей, обстеженні умов проживання, аналізі сімейної ситуації та узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом.
Доводи відповідача про необґрунтованість і упередженість висновку органу опіки та піклування суд оцінює критично, оскільки такі доводи мають загальний характер, не підтверджені належними і допустимими доказами та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками органу опіки. Водночас сам відповідач не надав суду переконливих доказів того, що він систематично та належним чином бере участь у житті дітей, їхньому лікуванні, навчанні, вихованні, розвитку та матеріальному забезпеченні.
У судовому засіданні були допитані свідки, показання яких суд оцінює у сукупності з письмовими доказами. Показання свідків підтверджують, що фактичний догляд за дітьми, їхнє виховання, забезпечення побутових потреб, навчання та лікування здійснює мати, тоді як відповідач реальної, сталої та належної участі у житті дітей не бере.
Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Крім того пояснила, що фактично шлюб з відповідачем розпався із-за того, що чоловік зловживав алкоголем. Перебуваючи в стані сп`яніння він поводив себе агресивно як до неї, так і до дітей , що завдавало їм значної психологічно шкоди. Звертатись до органів поліції вона не мала змоги, так як відповідач у той час сам працював у поліції та її звернення не були б почуті. В подальшому із-за алкогольної залежності відповідач втратив роботу та на даний час лікується від ряду захворювань, що також є наслідком його неналежного способу життя. Він мав змогу займатись вихованням дітей, проте надавав перевагу друзям на алкоголю. Після розлучення батько взагалі забув про існування дітей, не цікавився їх повсякденним життям, станом здоров`я, навчанням, лікуванням, не підтримував дітей морально, а всі питання, пов`язані з їхнім вихованням та розвитком, позивачка вирішує самостійно. 
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що дуже любить своїх доньок та не бажає втрачати з ними зв`язок. Зазначив, що прагне спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні та бути присутнім у їхньому житті, проте їх телефони заблоковані. Коштів на утримання дітей не має змоги надавати в визначеному судом розмірі, так як хворіє, сам потребує постійного лікування.
Допитана малолітня ОСОБА_5 пояснила, що, як до розлучення батьків, так і після , у сім`ї часто виникали сварки та конфлікти між матір`ю і батьком. Вона не пам`ятає жодних хороших подій в їх спільному з батьком житті, так як він завжди був у стані сп`яніння та поводив себе агресивно , тому вони з сестрою його лише боялись . ОСОБА_6 зазначила, що після припинення спільного проживання батько фактично не бере участі в її житті та житті її сестри: не відвідує їх, не цікавиться навчанням, не приходить до школи, не спілкується з учителями . За словами дитини, всі питання, пов`язані з її вихованням, навчанням, лікуванням та забезпеченням необхідних потреб, вирішує виключно мати. ОСОБА_6 повідомила, що не бажає підтримувати спілкування з батьком, оскільки не відчуває його турботи, уваги та зацікавленості у її житті. Він дійсно намагався до неї телефонувати, проте вона заблокувала його у своєму телефоні, так як всі його розмови були скеровані лише на негативні слова щодо її матері. Крім того зазначила, що не може пробачити відповідачеві таке ставлення до себе, матері та сестри незважаючи навіть на те, що на даний час батько хворіє. 
Суд враховує, що думка дитини сама по собі не є єдиною і безумовною підставою для позбавлення батьківських прав, постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18. Разом з тим, відповідно до ст. 171 СК України дитина має право бути вислуханою з питань, що стосуються її життя, а при вирішенні спору щодо виховання дитини суд зобов`язаний враховувати її думку з урахуванням віку, рівня розвитку та інших обставин. У цій справі думка дітей не є окремим доказом, а узгоджується з висновком органу опіки та піклування, показаннями свідків, характеристиками дітей, розрахунками заборгованості, матеріалами виконавчих проваджень та іншими доказами.
Судом досліджено характеристики дітей з середньої загальноосвітньої школи м. Львова №92, які підтверджують відомості про навчання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , їхній розвиток, поведінку, а також участь матері у забезпеченні освітнього процесу. Зазначені документи суд оцінює як такі, що підтверджують обставини проживання дітей із матір`ю, належне виконання позивачкою своїх батьківських обов`язків та відсутність переконливих даних про системну участь відповідача в освітньому процесі дітей.
Судом також досліджено медичні документи відповідача з КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», на які він посилається як на підставу неможливості повноцінно виконувати батьківські обов`язки. З таких документів вбачається наявність у відповідача захворювань, зокрема цирозу печінки, асциту, анемії, а також встановлення йому групи інвалідності. Разом з тим, сам по собі стан здоров`я відповідача не звільняє його від обов`язку проявляти батьківську турботу, підтримувати зв`язок із дітьми, цікавитись їхнім станом здоров`я, навчанням, розвитком, брати участь у лікуванні дитини з інвалідністю, надавати хоча б посильну моральну, емоційну та організаційну підтримку. 
Більше того, з медичних документів відповідача вбачається, що фактично причиною захворювання є тривале вживання особою алкогольних напоїв, що узгоджується з доводами позивачки про систематичне зловживання відповідачем алкоголем під час сімейного життя. Суд не розцінює зазначену обставину як самостійну і єдину підставу для позбавлення батьківських прав, однак бере її до уваги у сукупності з іншими доказами як обставину, що характеризує поведінку відповідача, сімейне середовище, у якому перебували діти, та причини фактичного руйнування батьківського зв`язку з дітьми.
Окремо суд надає оцінку доводам відповідача щодо стану його здоров`я та пов`язаних із цим матеріальних труднощів. Так, у відзиві відповідач зазначає, що протягом 2022-2024 років його неодноразово турбували проблеми зі здоров`ям, зокрема болі в животі, а у січні 2025 року він був госпіталізований до лікарні Святого Пантелеймона з діагнозом «цироз печінки, асцит, анемія». Також відповідач посилається на те, що вказаний діагноз у подальшому підтверджувався, а у листопаді 2025 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Суд враховує наведені обставини та не ставить під сумнів факт наявності у відповідача певних проблем зі здоров`ям, а також факт встановлення йому ІІІ групи інвалідності. Разом з тим самі по собі зазначені обставини не можуть бути безумовною підставою для висновку про неможливість належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків або про наявність такого матеріального становища, яке б об`єктивно перешкоджало участі у вихованні та забезпеченні дітей. 
Зокрема, документи, що підтверджують факт звернення відповідача до медичної установи стосуються періоду січень - травень 2025 року. Матеріали справи не містять жодних належних доказів фактичного понесення відповідачем значних витрат на лікування, придбання медикаментів, проходження обстежень чи реабілітаційних заходів. 
Крім того, відповідачем не подано суду жодних розрахунків таких витрат, платіжних документів, чеків, квитанцій, які б давали можливість встановити розмір його фактичних витрат та оцінити їх вплив на матеріальне становище. 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом ст. 9 Конвенції про права дитини держава забезпечує, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, крім випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини, зокрема коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, однак таке право нерозривно пов`язане з обов`язком реально здійснювати виховання, піклування та забезпечення інтересів дитини.
За змістом ст. 155 СК України здійснення батьківських прав і виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один із батьків.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання освіти. Такі фактори можуть розцінюватися як ухилення лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Хант проти України», відповідно до якої між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, однак особлива увага має приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та значенням повинні переважати над інтересами батьків.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батька щодо дитини є похідними від прав та інтересів самої дитини. Формальне збереження за особою статусу батька не може переважати над правом дитини на стабільне, безпечне, турботливе середовище, належне виховання, лікування, розвиток та емоційну підтримку.
Оцінюючи доводи відповідача про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд погоджується із загальним змістом такого твердження. Разом з тим, саме у цій справі встановлено наявність виключних обставин, які свідчать про необхідність застосування такого заходу в найкращих інтересах дітей.
Суд виходить із того, що поведінка відповідача не зводиться до окремого факту несплати чи несвоєчасної сплати аліментів або ж тимчасового погіршення стану здоров`я. Матеріали справи у своїй сукупності підтверджують, що відповідач протягом тривалого часу не виконує комплекс батьківських обов`язків, а саме: не бере належної участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім навчанням, не забезпечує належного матеріального утримання, не бере участі у лікуванні дитини з інвалідністю, не підтримує належного емоційного зв`язку з дітьми, не створює для них відчуття батьківської підтримки, безпеки та турботи.
Посилання відповідача на складний стан здоров`я суд не вважає достатнім для відмови у позові. Навіть за наявності хвороби відповідач не був позбавлений можливості підтримувати з дітьми зв`язок, цікавитися їхнім життям, навчанням і лікуванням, брати участь у вирішенні важливих питань, проявляти емоційну турботу, надавати посильну допомогу. Однак належних доказів такої постійно і реальної участі відповідачем не надано.
Надані відповідачем окремі квитанції про сплату певних сум аліментів не спростовують загального висновку суду про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки вони не підтверджують належного, системного та повного матеріального забезпечення дітей, а тим більше не підтверджують участі відповідача у вихованні, лікуванні, навчанні, розвитку та емоційному житті дітей.
Доводи відповідача про те, що він любить дітей, суд не відкидає як суб`єктивне твердження, однак зазначає, що у справах цієї категорії визначальне значення має не формальне висловлювання про любов до дітей, а реальна поведінка батька, спрямована на забезпечення найкращих інтересів дітей. У цій справі відповідач не довів, що його ставлення до дітей виявляється у конкретних діях, які відповідали б змісту батьківської відповідальності.
Суд також враховує, що одна з дітей має інвалідність та потребує особливої уваги, медичного супроводу та лікування. Саме у таких обставинах участь обох батьків у житті дитини має особливо важливе значення. Невиконання відповідачем обов`язку брати участь у підтримці дитини з інвалідністю, не кажучи вже про лікування такої дитини, суд розцінює як істотний прояв нехтування батьківськими обов`язками.
Суд бере до уваги й те, що висновок органу опіки та піклування, пояснення дітей, показання свідків, характеристики дітей та письмові докази не суперечать один одному, а навпаки утворюють послідовну та логічну систему доказів, яка підтверджує факт тривалого самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Відповідно до ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_2 свідомо, тривалий час та без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Його поведінка має системний характер, не відповідає інтересам дітей та негативно впливає на їхнє право на належне виховання, розвиток, лікування, матеріальне забезпечення та емоційну підтримку.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньок є необхідним, пропорційним та таким, що відповідає найкращим інтересам дітей.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 150, 151, 155, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
позов задовольнити. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок)
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони в справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського,11, ЄДРПОУ:04056115.
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима