ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/6666/25 пров. № А/857/38936/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року (головуючий суддя: Мачульський В.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 17.06.2025, звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.03.2025 року № 907540883951 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 14.03.2025 року перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з урахуванням постанови Кабінету Міністрів від 25 лютого 2025 року № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році». 
В обґрунтування позову зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком. Після смерті чоловіка позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 907540883951 від 21.03.2025 їй відмовлено в такому переході, у зв`язку з тим, що позивачка не набула необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 1 статті 26 Закону. Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у переведенні її на пенсію по втраті годувальника, тому з метою захисту порушеного права позивачка звернулася до суду з цією позовною заявою.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 907540883951 від 21.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, починаючи з 14.03.2025 та здійснювати виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги відповідач покликається на те, що аналіз наданої ОСОБА_1 заяви від 14.03.2025 щодо переведення з пенсії за віком, призначеної зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону 796 свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж позивачки, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 24 роки 4 місяці 8 днів.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, як отримувач пенсії по віку із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачка, 14.03.2025 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення/перерахунок пенсії «перехід на інший вид пенсії - з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника» відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Органи Пенсійного фонду України з 01.04.2021 застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Територіальний орган фонду, який опрацьовував заяву про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.03.2025 року № 907540883951 позивачці відмовлено у переведенні з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з прийнятим рішенням про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовивши позивачці у переході на пенсію в разі втрати годувальника, орган пенсійного фонду порушив її законні права та інтереси, що свідчить про протиправність допущеної суб`єктом владних повноважень бездіяльності.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (абз. 1 ст. 52 Закону № 796-XII).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV, виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Розділом V Закону № 1058-IV визначено порядок та умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування (абз. 2 ч. 1 ст. 36 Закону № 1058).
Частиною 2 ст. Закону № 1058 передбачено, що члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч. 3 ст. 36 Закону № 1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії (ч. 2 ст. 38 Закону № 1058-IV).
Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Закон № 1058-IV не містить вимог до заявника, який звернувся за призначенням пенсії по втраті годувальника, щодо наявності певного розміру страхового стажу.
Тобто, підстави та вимоги для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника чітко визначено, в Законі № 1058-IV, який, зокрема не містить застережень щодо наявності у заявника будь-якого страхового стажу.
Враховуючи вище наведене, покликання відповідача в оскаржуваному рішенні, що позивачка не має права на переведення з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закон № 1058-IV є безпідставним, оскільки Закон № 1058-IV не містить вимоги про необхідність певного розміру страхового стажу для призначення пенсії по втраті годувальника.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка, 14.03.2025 звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення/перерахунок пенсії «перехід на інший вид пенсії - з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника» відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку зі смертю чоловіка - ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 , згідно виписки з акта огляду МСЕК № 138437 від 28.07.2015 був особою з інвалідність І групи, захворювання пов`язане з аварією на Чорнобильській АЕС (а. с. 5), особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 10.02.2016 (а. с. 16) та отримував пенсію відповідно до Закону № 796-XII, що не заперечується відповідачем.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відмовивши позивачці у переході на пенсію в разі втрати годувальника, пенсійний орган порушив її законні права та інтереси, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування, а належним способом захисту буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, починаючи з 14.03.2025 та здійснювати виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 140/6666/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	З. М. Матковська