КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/2635/2026
справа №756/5538/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Молявко Олесею Михайлівною, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., дата складення повного судового рішення не зазначена,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позову вказує, що 06 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути зазначену суму до 06 вересня 2020 року.
Факт надання коштів підтверджується договором позики від 06 вересня 2019 року, укладеним у письмовій формі на виконання вимог частини 1 статті 1047 ЦК України. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі у встановлений строк, а повернення коштів підтверджується відповідною розпискою та записом на оригіналі договору.
Станом на день звернення до суду відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США не повернув. Досудове врегулювання спору здійснювалося в усному порядку, однак відповідач відмовився виконувати умови договору.
Таким чином, основна заборгованість за договором позики становить 40 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 липня 2022 року складає 1 170 200,00 грн, та підлягає стягненню з відповідача.
Зазначає, що факт укладення договору та передачі коштів також можуть підтвердити свідки, які були присутні при укладенні договору позики, у зв`язку з чим позивач просив суд викликати та допитати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Мотивуючи наведеним, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 вересня 2019 року у розмірі 1 170 200,00 гривень. Стягнути судові витрати.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 06 вересня 2019 року у розмірі 1 170 200,00 гривень та судовий збір у розмірі 11 702,00 гривні.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.
04 липня 2023 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов про визнання договору позики недійсним.
В обґрунтування позову вказує, що договір позики є реальним правочином і вважається укладеним лише з моменту фактичної передачі грошових коштів, що має підтверджуватися належними письмовими доказами.
Однак ОСОБА_1 не надав суду жодної розписки, квитанції чи іншого документа, який би підтверджував реальну передачу грошових коштів. Посилання на показання свідків не можуть бути належним доказом передачі коштів у письмовому договорі позики.
Зазначає, що ОСОБА_2 на момент нібито укладення договору не був знайомий із ОСОБА_1 та перебував у періоді навчання на курсах підвищення кваліфікації, що підтверджується відповідним сертифікатом. Обставини знайомства сторін можуть бути підтверджені свідками. Також стверджує, що підпис у графі «Позичальник» виконаний не ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав доказів походження грошових коштів у сумі 40 000 доларів США, не обґрунтував економічну доцільність надання такої значної суми без відсотків, забезпечення чи інших гарантій, а також не надав жодних доказів листування чи інших контактів між сторонами, які б підтверджували існування позикових правовідносин або вжиття заходів досудового врегулювання спору.
Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність реального договору позики та наявність ознак недійсного правочину відповідно до статей 215-216 ЦК України, який не створює юридичних наслідків.
Вказує, що дії ОСОБА_1 , у тому числі ініціювання арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , спричинили істотні моральні страждання, зокрема погіршення стану здоров`я матері відповідача, що проживає у спірній квартирі. У зв`язку з цим ОСОБА_2 просить стягнути моральну шкоду, розмір якої оцінює у 168 000 грн.
Вказує, що з урахуванням складності справи, необхідності отримання доказів за кордоном, апостилізації документів, проведення почеркознавчої експертизи та залучення професійної правничої допомоги, попередній розрахунок судових витрат з боку ОСОБА_2 становить 50 000 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить визнати недійсним (нікчемним) договір позики від 06 вересня 2019 року, укладений між громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 168 000 гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір позики від 06 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В задоволенні решти зустрічних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 гривні. 
Відмовивши у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факт укладення між сторонами договору позики від 06 вересня 2019 року та факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 40 000 доларів США саме за цим договором. 
Суд вказав, що підпис у договорі виконаний не ОСОБА_2 , що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, а отже відсутнє його волевиявлення на укладення договору. Суд вказав, що переписка сторін у месенджері свідчить лише про існування між ними інших грошових зобов`язань у гривневому еквіваленті, але не підтверджує укладення саме спірного договору позики.
Водночас у частині вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовив, оскільки позивач за зустрічним позовом не довів наявності моральних страждань, протиправності дій іншої сторони, причинного зв`язку та вини, а також не обґрунтував розмір заявленої шкоди належними і допустимими доказами.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального права.
Зазначає, що суд дійшов висновку про недійсність договору виключно на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи №6780/24-32 від 03 вересня 2024 року, якою встановлено, що підпис на договорі нібито не належить відповідачу. Водночас цей висновок ґрунтується на експериментальних зразках підпису ОСОБА_2 , отриманих із порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.
Вказує, що експериментальні зразки підпису надані та засвідчені представником відповідача і виконані поза приміщенням суду, за відсутності безпосереднього контролю суду або експерта, що унеможливлює встановлення особи, яка фактично виконувала ці підписи. Суд першої інстанції не перевірив належність зразків відповідачу, проте визнав їх допустимими та поклав в основу рішення, чим порушив вимоги статті 78 та 80 ЦПК України.
Інші докази, надані на підтвердження позовних вимог, зокрема переписка між сторонами та показання свідків, суд безпідставно відхилив, уважаючи їх спростованими висновком експерта, який сам по собі є недопустимим доказом. Клопотання позивача про призначення повторної або додаткової експертизи судом відхилено, що позбавило позивача можливості ефективно спростувати сумнівний експертний висновок.
На переконання скаржника такі дії суду свідчать про порушення принципів змагальності, пропорційності та верховенства права, неповно з`ясовані обставини справи, внаслідок чого зроблено висновки, що не відповідають фактичним даним.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги первісного позову задовольнити, у задоволенні вимог зустрічного позову відмовити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні адвокат Молявко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки на задекларовану адресу проживання. Причини неявки не повідомляв.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , який не з`явився, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Молявко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Відповідно до даних договору позики від 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США.
Пунктом 1.1. договору передбачено, що факт одержання грошей підтверджується підписом позичальника та свідків.
За змістом пункту 1.2. одержання грошей відбувається в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно пункту 2 договору зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою у строк до 06 вересня 2020 року.
Згідно пункту 6.1. договору на підтвердження повернення позики позичальник пише розписку, в якій позикодавець підтверджує повернення та робить відповідний запис про повернення позики на оригіналі договору позики (том 1 а.с. 17-18).
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року по справі №756/5538/22 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним призначено судову почеркознавчу експертизу.
Поставлено на розгляд експерта наступне питання:
- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у Договорі позики від 06.09.2019 ним особисто чи іншою особою?
Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6).
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтею 384, 385 КК України.
Надано в розпорядження експертів усі матеріали справи №756/5538/22 та оригінал Договору позики від 06 вересня 2019 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
У якості вільних зразків підпису ОСОБА_2 експертам використовувати зразки, які містяться в оригіналах наступних документів:
- Нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. заява ОСОБА_2 від 20.05.2021 за реєстровим № 590 в графі «Підпис» поряд з рукописним написом « ОСОБА_2 »;
- Нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. довіреність від 14.07.2017 від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 за реєстровим № 3393 в графі «Підпис» поряд з рукописним написом « ОСОБА_6 »;
- Анкета реєстрації кандидата (Департамент безпеки) (на мові оригіналу «Анкета регистрации кандидата (Департамент безопасности») ОСОБА_2 від 25.03.2021 на зворотній стороні в графі « ОСОБА_7 » поряд з рукописним написом « ОСОБА_6 »;
- Заява ОСОБА_2 про приєднання до публічного договору ТОВ «Автоприват» №К400А!0000379837 від 25.09.2012 в графі «Підпис» поряд з друкованим написом «Лізингоодержувач: ОСОБА_2 »;
- Договір № 023253588 про надання послуг підключення та доступу до мережі Internet/IPNET від 15.05.2009, укладений між ЗАТ «Індастріал Медіа Нетворк» та ОСОБА_2 на лицьовій стороні в графі «підпис Абонента» та на зворотній стороні в графі «АБОНЕНТ» поряд з друкованим написом « ОСОБА_2 »;
- Заява ОСОБА_2 на ім`я ФОП ОСОБА_8 про прийняття на посаду менеджера від 20.11.2019 у правому нижньому куті аркуша;
- Заява ОСОБА_2 на ім`я ФОП ОСОБА_8 про надання щорічної оплачуваної відпустки від 01.02.2021 поряд з рукописною датою «01.02.2021»;
- Додаток № 1 до Договору фінансового лізингу № К400А!0000379837 від 25.09.2012, що укладений між ТОВ «Автоприват» та ОСОБА_2 в графі «Прийняв Лізингоодержувач» поряд з рукописним написом « ОСОБА_2 »;
- Заява ОСОБА_2 на ім`я Директора НВК № 143 про переведення доньки на індивідуальну сімейну форму навчання від 14.09.2022 у правому нижньому куті аркуша;
- Додаток № 3 від 15.03.2019 до Договору № 876-19004074 в графі «Від Позичальника/Заставодавця:_______/підпис/»;
- Договір про надання ломбардом фінансового кредиту № 876-20032675 від 24.07.2020, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 в 3 (трьох) графах «Від Позичальника/Заставодавця:_______/підпис/»;
- Додаток № 3 від 30.11.2016 до Договору № 876-16046137, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 в графі «Від Позичальника/Заставодавця:_______/підпис/»;
- Додаток № 5 від 22.11.2016 до Договору № 876-16034111, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 в графі «Від Позичальника/Заставодавця:_______/підпис/»;
- Договір № 876-18044814 від 05.09.2018, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 в 2 (двох) графах «Від Позичальника/Заставодавця:_______/підпис/»;
- Офіційне підтвердження реєстрації для повідомлення про переїзд (на мові оригіналу «Amtliche Meldebestatigung fur die Umzugsmeldung») на ім`я ОСОБА_2 від 19.12.2022 поряд з рукописним написом «ОСОБА_2. 38542»;
- Інтеграційний договір Центру зайнятості Гіфхорн (на мові оригіналу «Eingliederungsvereinbarung Jobcenter Gifhorn») з ОСОБА_2 від 26.07.2022 на третій сторінці в графі «Datum, Unterschrift Herr ОСОБА_2 ggf. ihr/sein gesetzlicher/r Vertreter/in, nicht-erwerbsfahige/r Hilfebedurftige/r» поряд з рукописним написом «26.07.2022».
У якості експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 експертам використовувати:
- зразки ОСОБА_2 , які містяться на білому аркуші, що засвідчений нотаріусом м. Ганновер Доктором Акселем Бернінгером за реєстровим № 643 за 2023 рік від 12.07.2023 з апостильом Голови окружного суду м. Ганновера (переклад тексту засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиною Л.О. за реєстровим № 46740);
- зразки ОСОБА_2 , які містяться на 21 (двадцяти одному) білому аркуші, що засвідчені адвокатом Шаповалом В.С. 04.04.2024.
Витрати, пов?язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи, покласти на відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 (том 1 а.с. 226-229).
Відповідно до даних висновку експерта №6780/24-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 03 вересня 2024 року підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься у графі "ПОЗИЧАЛЬНИК:" на другому аркуші договору позики від 06 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (том 1 а.с. 236-240).
Відповідно до даних консультаційного висновку спеціаліста №01/25 від 13 січня 2025 року щодо необхідності проведення повторної (додаткової) почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_1 убачається, що з метою встановлення справжності досліджуваного підпису від імені ОСОБА_2 , що міститься у графі: "ПОЗИЧАЛЬНИК:", навпроти друкованого запису " ОСОБА_2 " в електрофотокопії Договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06 вересня 2019 року, необхідно провести повторну (додаткову) почеркознавчу експертизу, на яку для порівняльного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису ОСОБА_2 за період з 2012 року по 2024 рік, що можуть міститися у різноманітних договорах, заявах (по місцю навчання, роботи, проживання), приблизно 15-20 підписів. Відібрати експериментальні зразки підписів - на 10 аркушах (по 20-25 підписів на кожному), для чого запропонувати ОСОБА_2 виконати усі варіанти свого підпису, якими він користується у житті (том 2 а.с. 4-6).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право ? обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 3 статті 12, частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до частини 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відтак висновок експерта слід оцінювати з іншими доказами з урахуванням статей 89, 110 ЦПК України.
Щодо висновку експерта апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 1.1 Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).
Згідно пункту 1.3. рекомендацій для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.
Згідно пункту 1.4. рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.
У разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).
Згідно пункту 1.6. інструкції відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.
У разі коли тексти, що досліджуються, і особливо підписи виконувались на бланках (касові ордери, квитанції, поштові перекази, платіжні відомості тощо), експериментальні зразки слід відбирати на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка.
Якщо розташування підпису, що досліджується, не визначається характером документа, експериментальні зразки відбираються на окремих аркушах як лінованого, так і нелінованого паперу.
Після нанесення 10 - 15 експериментальних підписів аркуші паперу треба міняти.
Якщо рукописний текст, що досліджується, виконано друкованими літерами і цифрами або спеціальним шрифтом (креслярським, бібліотечним тощо), експериментальні зразки на другому етапі також повинні бути виконані друкованими літерами і цифрами або відповідним шрифтом.
Переписування з документа, що досліджується, або з машинописного (друкарського) тексту неприпустиме.
Якщо вбачаються підстави, що виконавець досліджуваного рукописного тексту намагався змінити свій почерк (писав лівою рукою, з іншим нахилом тощо), додатково відбираються зразки, виконані таким самим чином.
Якщо дослідженню підлягає рукописний текст, то вільні та експериментальні зразки надаються у вигляді текстів. При дослідженні підписів та обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) вільні та експериментальні зразки надаються як у вигляді відповідних текстів (записів), так і у вигляді підписів.
Установлено, що в якості вільних зразків підпису для проведення експертизи експерту надано:
- підтвердження реєстрації для повідомлення про переїзд (на мові оригіналу «Amtliche Meldebestatigung fur die Umzugsmeldung») на ім`я ОСОБА_2 від 19.12.2022;
- інтеграційний договір Центру зайнятості Гіфхорн (на мові оригіналу «Eingliederungsvereinbarung Jobcenter Gifhorn») з ОСОБА_2 від 26 липня 2022 року;
- нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. довіреність від 14 липня 2017 року від імені ОСОБА_2 ;
- нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. заява ОСОБА_2 від 20 травня 2021 року;
- договір № 876-18044814 від 05 вересня 2018 року, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 ;
- додаток № 5 від 22 листопада 2016 року до Договору № 876-16034111, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 ;
- додаток № 3 від 30 листопада 2016 року до Договору № 876-16046137, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 ;
- договір про надання ломбардом фінансового кредиту № 876-20032675 від 24 липня 2020 року, що укладений між ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» та ОСОБА_2 ;
- додаток № 3 від 15 березня 2019 року до Договору № 876-19004074;
- додаток № 1 до Договору фінансового лізингу № К400А!0000379837 від 25 вересня 2012 року, укладений між ТОВ «Автоприват» та ОСОБА_2 ;
- заява ОСОБА_2 на ім`я Директора НВК № 143 про переведення доньки на індивідуальну сімейну форму навчання від 14 вересня 2022 року;
- заява ОСОБА_2 на ім`я ФОП ОСОБА_8 про надання щорічної оплачуваної відпустки від 01 лютого 2021 року;
- заява ОСОБА_2 на ім`я ФОП ОСОБА_8 про прийняття на посаду менеджера від 20 листопада 2019 року;
- договір № 023253588 про надання послуг підключення та доступу до мережі Internet/IPNET від 15 травня 2009 року, укладений між ЗАТ «Індастріал Медіа Нетворк» та ОСОБА_2 ;
- заява ОСОБА_2 про приєднання до публічного договору ТОВ «Автоприват» №К400А!0000379837 від 25 вересня 2012 року;
- анкета реєстрації кандидата (Департамент безпеки) (на мові оригіналу «Анкета регистрации кандидата (Департамент безопасности») ОСОБА_2 від 25 березня 2021 року.
У якості експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 експертам надано:
- зразки підпису на одному аркуші, засвідчені нотаріусом м. Ганновер Доктором Акселем Бернінгером (кількість підписів на аркуші 12);
- зразки підпису ОСОБА_2 , які містяться на 21 білому аркуші, що засвідчені адвокатом Шаповалом В.С. 04 квітня 2024 року.
Отже, для проведення експертизи судом першої інстанції надано як вільні, так і експериментальні зразки підпису ОСОБА_2 .
Разом із тим, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, експериментальні зразки повинні відбиратися органом (особою), який призначив експертизу, із забезпеченням належної ідентифікації особи, почерк якої підлягає дослідженню. Такий порядок спрямований на гарантування достовірності походження зразків та виключення сумнівів у їх виконанні саме відповідною особою.
Колегія суддів установила, що частина експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 засвідчена нотаріусом м. Ганновер Доктором Акселем Бернінгером. З огляду на те, що нотаріус при вчиненні нотаріальних дій встановлює особу підписанта та перевіряє його волевиявлення, такі зразки можуть уважатися достовірними з точки зору їх належності саме ОСОБА_2 .
Водночас, зазначені зразки не повною мірою відповідають вимогам пункту 1.6 Науково-методичних рекомендацій, оскільки матеріали справи не містять даних про їх відбір у два етапи, відсутні відомостей щодо виконання підписів у різних умовах, максимально наближених до умов виконання досліджуваного підпису, а також щодо дотримання інших обов`язкових процедур (зміна аркушів після виконання визначеної кількості підписів, виконання під диктовку тощо). Такі обставини знижують доказову цінність вказаних експериментальних зразків та впливають на повноту експертного дослідження.
Інша частина експериментальних зразків підпису, на переконання суду, отримана з істотним порушенням вимог Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз.
Зокрема, зразки підпису, що містяться на 21 аркуші та засвідчені адвокатом сторони не відповідають критеріям експериментальних зразків, оскільки такі відібрані поза межами судового контролю, не забезпечено належної ідентифікації особи, яка їх виконувала.
Щодо наданих на дослідження вільних зразків, окрім двох нотаріально посвідчених заяв, інший масив зразків не відповідає положенням пункту 1.4. рекомендацій, оскільки перед приєднанням не пред`явлений особі, яка підлягає ідентифікації, а також не такі не дають підстав уважати, що рукописний текст достовірно виконані певною особою, а саме ОСОБА_2 .
За таких обставин зазначені зразки не можуть уважатися достовірним порівняльним матеріалом, а їх використання під час експертного дослідження об`єктивно впливає на правильність та обґрунтованість висновку експерта.
Таким чином, наданий експерту порівняльний матеріал не забезпечує необхідного рівня репрезентативності та достовірності, що ставить під сумнів переконливість зроблених експертом на підставі таких експериментальних зразків підпису висновків.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до усталеної судової практики, висновок експерта не може визнаватися належним та достатнім доказом у разі, якщо він ґрунтується на неповному або неналежному порівняльному матеріалі.
Колегія суддів враховує, що у матеріалах справи наявний консультаційний висновок спеціаліста від 13 січня 2025 року, яким рекомендовано проведення повторної (додаткової) почеркознавчої експертизи у зв`язку з необхідністю дослідження більшого обсягу зразків підпису.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, не навів належних мотивів такої відмови та фактично позбавив сторону позивача можливості поставити під сумнів висновок експерта, що суперечить принципу змагальності сторін та рівності їх процесуальних прав.
Із оскаржуваного рішення убачається, що суд першої інстанції фактично поклав висновок експерта в основу рішення як єдиний доказ, не надавши належної оцінки іншим доказам у справі, зокрема показанням свідків, які підтвердили факт передачі грошових коштів; наявності письмовому договору позики, який містить підписи сторін у справі та свідків.
Висновок суду першої інстанції про те, що зазначені докази не підтверджують факту укладення договору позики, є помилковим та таким, що зроблений без всебічного дослідження обставин справи.
Зокрема, показання свідків відповідно до статті 76 ЦПК України є самостійним засобом доказування, і їх відхилення можливе лише за умови наведення переконливих мотивів недостовірності або суперечливості, чого судом першої інстанції зроблено не було.
Разом із тим, відхиляючи показання свідків, суд першої інстанції послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17, зазначивши, що показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язань за договором позики.
Колегія суддів вважає таке посилання помилковим, оскільки у зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку про недопустимість доведення поясненнями сторін та показаннями свідків саме факту виконання зобов`язання за договором позики, тобто повернення коштів.
У справі № 143/280/17 клопотання про допит свідків було обґрунтоване необхідністю підтвердження факту повернення отриманих у позику коштів, що істотно відрізняється від предмета доказування у цій справі.
Натомість у цій справі показання свідків спрямовані на підтвердження факту укладення договору позики та передачі грошових коштів, а не факту їх повернення.
Отже, обставини справи №143/280/17 не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі, а тому відхилення судом першої інстанції показань свідків із посиланням на зазначені правові висновки Верховного Суду є помилковим.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати.
Разом з тим, у справі, що переглядається апеляційним судом, переконливих доказів на підтвердження того, що договір позики підписано не відповідачем, матеріали справи не містять.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №686/18121/21 (провадження № 61-14050св23), від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21) та інші).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі №916/667/18 (провадження № 12-145гс19) звернула увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, дослідженими доказами установлено укладення у письмовій формі договору позики, факт передачі грошових коштів та не виконання відповідачем обов`язку щодо їх повернення.
Отже підстави для визнання договору позики недійсним відсутні, а вимоги первісного позову про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту повернення отриманих у позику коштів.
В частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції позивачем за цими вимогами не оскаржується.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики відмовити.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплачено 11 702,00 гривень судового збору, що підтверджується даними квитанції №7 від 13 липня 2022 року (а.с. 1).
За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено 15 330,72 гривень судового збору, що підтверджується даними квитанції про сплату №7597-3083-0435-3719 від 15 вересня 2025 року та даними платіжної інструкції від 06 жовтня 2025 року.
Ураховуючи те, що вимоги апеляційної скарги задоволено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Молявко Олесею Михайлівною, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 вересня 2019 року у розмірі 1 170 200,00 (один мільйон сто сімдесят тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 11 702,00 гривень.

В задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 15 330,72 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова