ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/4286/25
адміністративне провадження № К/990/46808/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Ханової Р.Ф., 

секретар судового засідання - Титенко М.П.,
за участю:
представника позивача - Урєкє А.В.,
представника відповідача - Лєвєнцова Д.С.,
представника третьої особи - Єсипенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу №160/4286/25
за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», третя особа - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», про стягнення заборгованості, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року (головуючий суддя Чепурнов Д.В., судді: Коршун А.О., Сафронова С.В.),
УСТАНОВИВ:
Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі також - позивач, контролюючий орган) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» (далі також - відповідач, Товариство), третя особа - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», в якому просило стягнути дебіторську заборгованість, строк погашення якої настав, та право вимоги якої переведено на контролюючий орган у рахунок погашення податкового боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 19480600), а саме: кошти з рахунків/електронних гаманців у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих Акціонерне товариство «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» (код ЄДРПОУ 00130850) та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів по АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» на загальну суму 220 911 261,56 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, контролюючий орган зазначив, що оскільки вжитий ним комплекс заходів щодо відпрацювання заборгованості перед бюджетом по ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», передбачений главою 9 розділу II Податкового кодексу України, не призвів до повного погашення суми податкового боргу, було визначено дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 у справі №320/48538/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2025, зобов`язано Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника податків на контролюючий орган в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків. На виконання означеного рішення суду, за результатом проведеної робочої групи було вирішено укласти договір №1196/6/31-00-13-02-06 між позивачем та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган відносно АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», яке має поточну дебіторську заборгованість у розмірі 220911261,56 грн. Наведене стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року, позов задоволено.
В ході розгляду справи судами встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2019 у справі №904/4379/19 позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» до Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 у загальному розмірі 55 885 225, 23 грн задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» (ідентифікаційний код 00130850) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (ідентифікаційний код 19480600) 55 885 225,23 грн основного боргу та 672 350,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Вказане рішення суду набрало законної сили 17.01.2020.
Окрім того, станом на 03.02.2025 за ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» обліковується податковий борг у розмірі 483 256 279,09 грн, що виник з причини несплати самостійно задекларованих зобов`язань, нарахованих штрафних санкцій та пені.
Також судами встановлено, що між АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» існує заборгованість на користь ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» в розмірі 230 214 534,12 грн, з яких за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» 220 911 261,56 грн, штрафні санкції, судовий збір 9 303 272,56 грн., що підтверджується Актом звіряння розрахунків станом на 31.10.2024.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 у справі №320/48538/24, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2025, позовну заяву Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» про зобов`язання укласти договір щодо переведення права вимоги задоволено.
Зобов`язано Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника податків на контролюючий орган в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
28.01.2025 між Державною податковою службою України в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» в особі в.о. директора Котляренка Дмитра укладено договір №1196/6/31-00-13-02-06 (далі також - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, платник податків переводить на контролюючий орган своє право вимоги дебіторської заборгованості АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» за спожиту електричну енергію, а контролюючий орган набуває право вимоги дебіторської заборгованості дебітора, належне такому платнику податків, загальною сумою 220 911 261,56 грн.
Відповідно до п. 1.5 Договору зобов`язання дебітора, зазначені у п. 1.1 цього Договору, можуть бути примусово стягнуті за рішенням суду відповідно до чинного законодавства України із наступним спрямуванням отриманих коштів на погашення податкового боргу платника податків.
Кошти, отримані від стягнення дебіторської заборгованості за рішенням суду в установленому порядку, зараховуються на відповідні рахунки органу Державного казначейства за кодами класифікації бюджету в рахунок погашення податкового боргу платника податків (п. 2.10 договору від 28.01.2025 року договір №1196/6/31-00-13-02-06).
У матеріалах справи міститься Повідомлення Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП №1238/6/31-00-13-02-06 від 29.01.2025 про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган, адресоване АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ». Зі змісту Повідомлення судами встановлено, що право грошової вимоги відповідно до договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків - ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» на контролюючий орган від 28.01.2025 №1196/6/31-00-13-02-06 переведено на контролюючий орган. Дебіторська заборгованість 220 911 261,56 грн.
Листом №1274/6/31-00-13-02-06 від 29.01.2025 Центральне МУ ДПС по роботі з ВПП повідомило АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про те, що право вимоги дебіторської заборгованості у розмірі 220 911 261,56 грн перед ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» переведено на контролюючий орган в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Додаток: повідомлення про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган №1238/6/31-00-13-02-06 від 29.01.2025.
Водночас ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» листом №44/11-134 від 29.01.2025 проінформувало АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган за спожиту електричну енергію сумою 220 911 261,56 грн.
Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, позицію якого підтримав й апеляційний суд, виходив з наявності у АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» перед ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» дебіторської заборгованості у розмірі 220 911 261,56 грн, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, що, за твердженням судів, свідчить про з обґрунтованість позовних вимог. 
З такими рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився відповідач та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, Товариство зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір у цій справі, обмежилися лише дослідженням факту дотримання позивачем процедури переведення боргу, встановленої положеннями ст.ст. 20, 87, 95 ПК України і Порядком використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи, що затверджений Наказом Мінфіну від 14.07.2017 №585 (далі - Порядок №585). Проте, судами залишено поза увагою той факт, що під час розгляду цієї справи необхідно досліджувати не тільки процедуру укладення договору переведення боргу, а і встановити підстави виникнення заборгованості, склад і зміст первинних документів, розмір заборгованості та інші підстави для виникнення заборгованості, що вимагає застосування не лише норм податкового законодавства, а і положень цивільного та господарського законодавства. 
Відповідач наголошує, що наявність укладеного договору переведення дебіторської заборгованості сам по собі не є доказом існування такої заборгованості, законності підстав її виникнення, обсягу і складу заборгованості.
Також скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не враховані такі ключові особливості як: 
- договір переведення боргу укладається за згодою сторін та згідно узгоджених між ними умов (пункт 4 розділу ІІ Порядку №585), проте не визначає порядок узгодження таких умов (такий порядок встановлений ст.ст.512-517 Цивільного кодексу України);
- встановлений законодавством порядок (процедура) укладення договору переведення боргу вимагає від контролюючого органу визначення суми дебіторської заборгованості, що стане джерелом погашення податкового боргу, на підставі належних первинних документів, зокрема договорів, оформлених належним чином, проте не визначає які це критерії відповідності договорів «оформлених належним чином»;
- визначений законодавством порядок стягнення переведеної дебіторської заборгованості передбачає можливість стягнення виключно фактично наявної дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав, однак не встановлює визначення цього поняття і критерії відповідності. 
Окрім того, Товариство стверджує, що під час розгляду справи питання щодо спливу строку давності податкового боргу ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», у рахунок погашення якого на податковий орган переведено право вимоги, судами першої та апеляційної інстанцій не досліджувалось та не перевірялось. Не було з`ясовано чи сплив строк давності по кожному окремому платежу; з якого моменту він почався для кожного договору/акту. 
Зауважує відповідач і на недослідженні судами питання передачі всіх необхідних первинних документів, які передбачені ст.517 ЦК України, без яких неможливо встановити обсяг прав, що перейшли до контролюючого органу, а також заперечень відповідача щодо чинності окремих документів, а саме договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 08.08.2024 та додаткової угоди №1 від 08.08.2024, які вказані позивачем як підстава виникнення заборгованості. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у відповідності до пунктів 1, 4 частини другої статті 353 КАС України.
Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 у цій справі. 
Контролюючий орган у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, та просив рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, як законні та обґрунтовані.
Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи і вимоги касаційної скарги підтримав у повному обсязі, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Представник позивача проти доводів та вимог касаційної скарги заперечив, вказавши на їх безпідставність, просив рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін як такі, що ухвалені у відповідності до норм законодавства та з урахуванням обставин, встановлених на підставі належних та допустимих доказів. 
Представник третьої особи у судовому засіданні заперечила проти доводів та вимог касаційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін як законні та обґрунтовані. 
Представники позивача та третьої особи додатково зауважили на безпідставності доводів відповідача про сплив строку давності щодо податкового боргу ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», у рахунок погашення якого на податковий орган переведено право вимоги стягнення дебіторської заборгованості з відповідача, вказавши на те, що акт звіряння розрахунків станом на 31.10.2024, відповідно до якого дебіторська заборгованість відповідача перед третьою особою становить 230214534,12 грн, підписано АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» без жодних зауважень. Окрім того, зазначили про наявність судових рішень про стягнення з відповідача на користь третьої особи заборгованості за спожиту електроенергію, що, у свою чергу, спростовує твердження відповідача про існування підстав для визнання дебіторської заборгованості безнадійною у зв`язку зі спливом строку давності. 
Представник третьої особи також зауважила, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № б/н від 08.08.2024 є публічним і приєднання до нього відбувається по факту споживання електричної енергії. Обсяги спожитої відповідачем електричної енергії підтверджуються рядом первинних документів, зокрема й рахунками та актами оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії, що вказує на безпідставність доводів відповідача про неукладення ним вказаного договору від 08.08.2024. 
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Виконанням податкового обов`язку відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПКУ є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 87.1 ст. 87 ПКУ передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 ПКУ).
Відповідно до п. 20.1 ст. 20 ПКУ контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема:
- звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків (підпункт 20.1.35 п. 20.1 ст. 20 ПКУ);
- звертатися до суду щодо зобов`язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на контролюючий орган (підпункт 20.1.35-1 п. 20.1 ст. 20 ПКУ).
Згідно з положеннями п. 87.5 ст. 87 ПКУ у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.
Контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.
Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платнику податків про таке надходження в п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.
У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.
Виходячи з вимог п. 95.22 ст. 95 ПК України, контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.
Наказом Міністерства фінансів України №585 від 16.06.2017 року затверджено Порядок використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи (далі Порядок №585).
Відповідно до п. 1 Розділу 1 Порядку №585 цей Порядок розроблено відповідно до пунктів 87.5, 87.6 статті 87 та пункту 95.22 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України (далі - Кодекс) і визначає механізм стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків та майна юридичної особи у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов`язання або податкового боргу.
Відповідно до п. 3 Розділу 1 Порядку №585 у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або якщо у платника недостатньо коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.
Сума дебіторської заборгованості, яка є джерелом погашення податкового боргу, визначається на підставі даних бухгалтерського та аналітичного обліку платника податків, договорів, оформлених належним чином (п. 3 Розділу 1 Порядку №585).
У разі згоди платника податків контролюючий орган укладає договір з таким платником податків. У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладання з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір (абз. 1 та 3 п. 4 Розділу 2 Порядку №585).
Згідно з п. 6 Розділу 2 Порядку №585 визначення такої дебіторської заборгованості здійснюється шляхом перевірки контролюючим органом дебіторської заборгованості, яка відображена на рахунках бухгалтерського обліку платника податків та в аналітичному обліку.
Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платника податків про таке надходження у п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.
Платник податків передає контролюючому органу всі документи, що свідчать про право вимоги (п. 7 Розділу 2 Порядку №585).
У договорі обов`язково зазначається, що платник податків переводить на контролюючий орган своє право вимоги до дебітора в рахунок погашення податкового боргу (п. 8 Розділу 2 Порядку №585).
У відповідності до п. 9 Розділу 2 Порядку №585 платник податків та орган стягнення повідомляють дебітора про переведення на контролюючий орган права вимоги. Повідомлення про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган складається за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 у справі №320/48538/24 між Державною податковою службою України в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» 28.01.2025 укладено договір №1196/6/31-00-13-02-06, пунктом 1.1 якого визначено, що платник податків переводить на контролюючий орган своє право вимоги дебіторської заборгованості АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» за спожиту електричну енергію, а контролюючий орган набуває право вимоги дебіторської заборгованості дебітора, належне такому платнику податків, загальною сумою 220 911 261,56 грн.
Відповідно до п. 10 Розділу 2 Порядку №585 контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.
Згідно з пунктами 11-13 Розділу 2 Порядку №585 така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.
До моменту стягнення контролюючим органом у судовому порядку такої дебіторської заборгованості платежі продовжують надходити на рахунки платника податків, що має податковий борг.
Надходження за дебіторською заборгованістю негайно спрямовуються в рахунок погашення податкового боргу.
Положеннями п. 14 Розділу 2 Порядку №585 визначено, що контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.
Судами констатовано, що наявність дебіторської заборгованості у розмірі 220 911 261,56 грн підтверджується, зокрема, актом звіряння розрахунків станом на 31.10.2024 між АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО». Також вказаним актом не визначено дебіторську заборгованість у розміри 55 885 225,23 грн і 11 472 685,59 грн безнадійною, як на тому акцентує увагу відповідач.
При цьому судами зауважено, що положеннями статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Строк позовної давності, згідно умовами Розділу «позовна давність» Комерційної пропозиції, був збільшений: щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років, щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю п`ять років.
Крім того, судами вказано, що Законом України № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни, зокрема, до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України шляхом доповнення пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії» та Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 N 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024, у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пункт 19 викладено в такій редакції: « 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Також суди попередніх інстанцій ствердили, що непідписання АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № б/н від 08.08.2024 не свідчить про його невиконання, оскільки вказаний договір є публічним і факт приєднання до цього публічного договору постачання електричної енергії від постачальника «останньої надії» відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу. 
Викладені у касаційній скарзі доводи, є тотожними аргументам, наведеним ним під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, та фактично зводяться лише до незгоди з мотивами, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій при оцінці доказів і встановленні фактичних обставин справи. При цьому касаційна скарга не містить жодних належних, конкретних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували зроблені судами попередніх інстанцій висновки або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Наведені відповідачем у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, висновки яких, на його переконання, не були враховані судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, ухвалені у адміністративних справах за інших фактичних обставин. Окрім того, обґрунтовуючи свою позицію скаржником зроблено витяги абзаців з певних судових рішень у справах, у яких наведено оцінку того чи іншого аргументу сторони, а також загальні висновки суду щодо необхідності оцінки усіх аргументів учасників справи. Тому посилання заявника касаційної скарги на те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі ухвалене без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних скаржником постановах Верховного Суду, є безпідставним.
Доводи, які на думку контролюючого органу, вказують на те, що суди при розгляді справи допустили порушення норм процесуального права, а саме, не дослідили належним чином зібрані у ній докази та встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій фактів та сформованих на їх підставі висновків та зводяться до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів, додаткової перевірки доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.
У світлі змісту передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави касаційного оскарження судових рішень, суд зауважує, що в касаційній скарзі відсутні доводи про те, у чому виявляються складнощі застосування норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, які б вказували на дійсну потребу висловлення Верховним Судом позиції із цього питання, зокрема, нечіткість норми, її неоднозначність, необхідність тлумачення чи усунення колізії, визначення пріоритетності у правозастосуванні тощо, натомість посилання на відсутність такого висновку Верховного Суду наведено виключно як формальну підставу для касаційного перегляду справи.
Із цих міркувань Верховний Суд відхиляє доводи скаржника, наведені у межах підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як необґрунтовані.
Відтак, твердження відповідача не спростовують обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не містять належних аргументів щодо наявності підстав для їх скасування.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд дійшов висновку про необхідність залишення рішень судів попередніх інстанцій без змін, а касаційної скарги без задоволення.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   Р.Ф. Ханова