ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2026 р. Справа№ 910/1486/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Скрипки І.М. 
Бестаченко О.Л. 

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С. 
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 21.05.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 (повний текст складено 27.03.2026)
у справі № 910/1486/26 (суддя Мандриченко О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Резонанс"
до Антимонопольного комітету України 
про скасування рішення
в с т а н о в и в :

Історія справи.
До Господарського суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Резонанс» до Антимонопольного комітету України про визнання незаконним та скасування рішення № 970-р від 18.12.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Резонанс» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви. 
20.02.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали від 19.02.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначити на 31.03.2026.
26.03.2026 до суду від Приватного підприємства «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
У прохальній частині поданої позовної заяви ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» просить суд скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5 рішення Антимонопольного комітету України № 970-р від 18 грудня 2025 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». 

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Приватного підприємства «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» - повернуто заявнику разом з усіма доданими матеріалами.
Повертаючи позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ПП «Касові системи та технології», суд першої інстанції виходив з того, що підприємством не заявлено самостійних вимог щодо предмета спору, зі змісту заяви про вступ у справу в якості третьої особи не вбачається, що заявник претендує на свою користь на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду. А заявлені позивачем у даній справі, та вимоги, заявлені третьою особою, є ідентичними, а отже, третя особа не заявляє самостійних вимог на предмет спору, що не узгоджується з нормами статті 49 ГПК України. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Приватне підприємство «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить:
- скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- позивач оскаржує все рішення в цілому (пункти 1-9), проте апелянт подав самостійний позов, який частково виключає задоволення позовних вимог позивача;
- позивач та апелянт є співвідповідачами в антимонопольній справі № 130-26.13/162-23 по якій прийнято рішення № 970-р від 18 грудня 2025 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»;
- позивач і апелянт в силу положень статті 47 ГПК України можуть бути співпозивачами по справі, так як предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів (оскарження рішення АМКУ); права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави (рішення Антимонопольного комітету України № 970-р від 18 грудня 2025 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»); предметом спору є однорідні права і обов`язки (позивач та апелянт мають право оскаржити рішення АМКУ як співвідповідачі в антимонопольній справі);
- приймаючи оскаржувану ухвалу, суд неправильно встановлення обставин, які мають значення для справи, не дослідив докази апелянта про наявність єдиного предмету спору.

Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Резонанс».
06.05.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від 05.05.2026 (вх. № 09.1-13/10800/26) в якому ТОВ «Завод Резонанс» просило суд задовольнити апеляційну скаргу Приватного підприємства «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ТОВ «Завод Резонанс» зазначає, що апелянт (ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ»), який є співвідповідачем в антимонопольній справі, подав самостійний позов, який передбачає часткову відмову у задоволенні первинного позову. 
Окрім того, позивач вважає, що участь апелянта у справі буде сприяти об`єктивному розгляду позову про перегляд оскаржуваного рішення АМКУ, процесуальній економії, одночасному прийняттю рішення одним складом суду стосовно одного і того самого рішення, за умови єдиної доказової бази (матеріалів антимонопольної справи).

Позиція Антимонопольного комітету України.
У відзиві на апеляційну скаргу Антимонопольний комітет України, погоджуючись з мотивами оскаржуваної ухвали суду, просив останню залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач, серед іншого, зазначав, що:
- особа щодо прав, обов`язків та інтересів якої ухвалено рішення органів АМКУ, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має право оскаржити таке рішення лише у частині її прав, обов`язків та інтересів, тобто у тій частині що стосується безпосередньо цієї особи. Не може бути оскаржене рішення АМКУ особою поза межами її прав та обов`язків, які така особа вважає порушеними відповідним рішенням (таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20 та від 29.09.2022 у справі № 910/17126/19);
- вимоги про визнання недійсним рішення АМКУ в частині, що стосується третьої особи не спрямовані на предмет спору між позивачем і відповідачем, оскільки її позовні вимоги у даній справі стосуються визнання недійсним та скасування рішення АМКУ в частині саме ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ». Тобто такі вимоги є предметом окремого позову і не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/1486/26 у розумінні статті 49 ГПК України. 

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга (ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ») зареєстрована судом 06.04.2026 за вх. № 09.1.04.1/2135/26.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1486/26. 
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1486/26.
20.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1486/26.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 апеляційну скаргу Приватного підприємства «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26 залишено без руху.
Встановлено Приватному підприємству «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для:
- надання доказів сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн у встановленому порядку.
29.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» про усунення недоліків, разом з платіжною інструкцією від 06.04.2026 про сплату судового збору в сумі 3 328,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26.
Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26.
Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 21.05.2026. о 10:00 в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Шолуденка, 1а, зал судових засідань № 6).
У судовому засіданні апелянт, представники позивача та відповідача надали усні пояснення. 
Представники апелянта і позивача підтримали апеляційну скаргу та просили суд скасувати ухвалу.
Представник відповідача просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. 
Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження). Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу в справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги (схожий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12463/18, від 27.09.2019 у справі № 904/323/19, від 11.11.2020 у справі № 912/2751/16).
Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що передбачене статтею 49 Господарського процесуального кодексу України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/542/18 вказала, що позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Отже, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
Суд акцентує, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Водночас підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
На відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі. 
Отже, враховуючи зазначене вище, а також приписи частини першої статті 49 ГПК України, позовна заява третьої особи має містити саме самостійні вимоги заявника щодо предмета спору у справі.
Колегія суддів враховує правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2024 у справі № 910/10699/21 та від 02.04.2018 у справі № 905/121/15 про те, що: 1) самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто третя особа із самостійними вимогами заперечує/частково заперечує вимогу(ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь; 2) самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що третя особа вважає ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона і саме її право порушено відповідачем. Така особа заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу, а її вимоги до відповідача є конкуруючими із вимогами позивача.
Аналогічні висновки зроблені у підпункті 8.11.1 пункту 8.11 постанови Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 910/12744/22 та пункті 5 постанови Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/10699/21.
Предметом спору у цій справі, № 910/1486/26, є скасування рішення Антимонопольного комітету України № 970-р від 18 грудня 2025 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». Тобто позивачем за первісним позовом оскаржується рішення антимонопольного органу в цілому. 
У прохальній частині поданої позовної заяви ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» просить суд скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5 рішення Антимонопольного комітету України № 970-р від 18 грудня 2025 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», що є частково тотожним предмету судового дослідження за первісним позовом (в частині оскаржуваних пунктів рішення АМКУ) і не є самостійною вимогою на предмет позову в розумінні частини першої статті 49 ГПК України.
Тобто, вимоги ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» не є самостійними вимогами на предмет спору у розумінні статті 49 ГПК України, а є ідентичними вимогам первісного позову (в частині оскаржуваних пунктів рішення АМКУ), без наявності характеру самостійності, зокрема, мети вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь.
За змістом позовної заяви апелянт не протиставляє себе позивачу, а його вимоги не є конкуруючими, адже стосуються одного й того самого предмета.
ТОВ «Завод Резонанс» і ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» заявлені вимоги про скасування того самого рішення АМКУ (в частині скасування пунктів 1, 2, 3, 4, 5 оскаржуваного рішення), тобто спрямовані на досягнення однакового результату, корисного для обох осіб. Як правильно зазначив суд першої інстанції, зі змісту заяви про вступ у справу в якості третьої особи не вбачається, що заявник претендує на свою користь на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду.
Отже, твердження апелянта про те, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. 
Обставина того, що позивач та апелянт є співвідповідачами в антимонопольній справі № 130-26.13/162-23, в якій прийнято оскаржуване рішення АМКУ, сама по собі не впливає на виникнення вищенаведених правових передумов для заявлення третьою особою самостійних вимог щодо предмета спору, визначених статтею 49 ГПК України. 
Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що він і ТОВ «Завод Резонанс» могли б бути співпозивачами відповідно до норм статті 47 ГПК України. Адже набуття статусу співпозивача залежить не від дій суду, а від активної процесуальної діяльності самих заявників, які, в силу норм частини першої вказаної статті, повинні були спільно пред`явити відповідний позов до відповідача. 
Окрім того, можливість процесуальної співучасті на стороні позивача не має юридичного значення при вирішенні питання про прийняття до розгляду судом позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору відповідно до норм статті 49 ГПК України. 
Приписами частини п`ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.
Згідно із частиною шостою статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Отже, оскільки заявлені у позові ПП «КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ» вимоги не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/1486/26, у розумінні статті 49 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заявнику позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у порядку частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а ухвала Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26 відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається. А тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "КАСОВІ СИСТЕМИ ТА ТЕХНОЛОГІЇ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 у справі № 910/1486/26 - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника. 
4. Справу (матеріали оскарження) повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.06.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді І.М. Скрипка

О.Л. Бестаченко