справа № 991/7484/26
провадження № 11-сс/991/420/26
слідчий суддя:  ОСОБА_1 
доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року          місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.06.2026 р. про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою, -
в с т а н о в и л а:
11.06.2026 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга, яку цього ж дня призначено до розгляду.

1.Короткий зміст оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової, про задоволення скарги та зобов`язання уповноваженої особи НАБУ внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що слідчий суддя неправильно застосував ч. 1 ст. 214 КПК України, згідно якої детектив зобов`язаний внести відомості до ЄРДР не пізніше 24 годин після отримання заяви. Тобто закон не містить норми, яка б надавала йому право відмовити у реєстрації заяви на підставі власної оцінки достатності її обставин. Подана заява про злочин містила достатні факти для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки у ній вказано про вчинення посадовими особами Державної митної служби України (далі - ДМСУ) у змові з суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів при імпорті легкових автомобілів, шляхом використання документів з підробленими сертифікатами ЕUR.1. Так, згідно оприлюдненої відомими антикорупційними медіа України серії матеріалів, через фейкові сертифікати ЕUR.1 бюджет недоотримує мільярди гривень щорічно. За оцінками експертів, недонадходження до бюджету становить майже 11 млрд. грн. щороку. Це стосується ринку вживаних авто, який майже повністю знаходиться «в тіні». За даними самої ДМСУ, 93 % таких сертифікатів виявилось підробленими. Відтак, виявлено чергову корупційну схему через використання підроблених сертифікатів ЕUR.1, що дозволяло фактично не платити ввізне мито (для вживаних авто ставка зменшується з базових 10-12% до 0-1,8%). Під час засідання Тимчасової слідчої комісії ВР з питань економічної безпеки саме представники ДМСУ заявили, що частково перевірили 15 тисяч сертифікатів, з яких лише трохи більше 1 тисячі виявилося справжніми. Також з`ясувалося, що продавці та експортери не підтверджували продаж автомобілів та не зверталися до митних органів ЄС за отриманням сертифікатів, а автовиробники не підтверджували преференційне походження автомобілів, що є основною підставою для видачі сертифікату EUR.1. та пільгового преференційного розмитнення в Україні. Тобто майже всі сертифікати EUR.1., видані службовими особами ДМСУ, є підробленими, внаслідок чого у 2023-2025 р.р. могло бути незаконно оформлено близько 110 тисяч легкових автомобілів без сплати мита, чим завдано збитків державному бюджету до 11 млрд. грн. Відтак, у діях службових осіб ДМСУ наявні ознаки злочинів, передбачених ст. ст. 212, 255, 364, 366, 368, 368-5, 369-2 КК України. Натомість, слідчий суддя зазначив, що у заяві не вказано розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, передбаченими ст.ст. 209, 364 КК України, який для предметної підсудності ВАКС у 2026 році повинен становити не менше 16 640 000 грн. 
Натомість, крім наведення розміру шкоди, завданої державі щонайменше у розмірі 11 млрд. грн., у заяві також зазначено, що вищенаведену інформацію оприлюднили відомі та публічні антикорупційні медіа України на підставі публічних заяв народних депутатів України та даних ТСК Верховної Ради, перелік яких наведений у скарзі. 
Відтак, висновок слідчого судді про відсутність доводів щодо розміру можливих збитків не відповідає змісту поданої заяви. Крім того, слідчий суддя фактично ототожнив питання внесення відомостей до ЄРДР з питанням визначення підслідності НАБУ. Втім, ч. 7 ст. 214 КПК України прямо передбачає можливість подальшої передачі матеріалів за належністю після внесення відомостей до ЄРДР. Тобто, за наявності сумнівів щодо підслідності конкретному органу досудового розслідування це не звільняє уповноважену особу від обов`язку внести відомості до ЄРДР. 

3. Узагальнений виклад позиції учасників судового провадження.

В судове засідання ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, не з`явився. Водночас, в апеляційній скарзі викладено клопотання про її розгляд за його відсутності, а також зазначено по відсутність відводів складу суду (а.с. 41).
Представник НАБУ та прокурор САП, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, не з`явились, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертались.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, явка учасників провадження за умови їх належного повідомлення не є обов`язковою. Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу розглянуто за їх відсутності.

4. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваної ухвали.

Слідчим суддею встановлено, що 05.06.2026 року ОСОБА_6 звернувся до НАБУ із заявою про вчинення службовими особами Державної митної служби у змові з суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 209, 212, 255, 358, 364, 366, 367 КК України. Оскільки відомості за його заявою не були внесені до ЄРДР, він звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою про бездіяльність.
За результатом розгляду скарги слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 212, 255, 358, 366, 367 КК України, не належать до підслідності НАБУ і предметної підсудності ВАКС, що виключає можливість судового контролю слідчими суддями ВАКС. При цьому, кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 209, 364 КК України, належить до корупційних та формально підсудних ВАКС. Втім, зі змісту заяви не вбачається ознак предметної підсудності ВАКС, передбачених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК, які мають бути обумовлені конкретним розміром предмету злочину, встановленого законом на час його вчинення, або завданої ним шкоди. Зі змісту заяви не вбачається об`єктивних обставин вчинення злочинів, передбачених вказаними статтями КК України, окрім припущень скаржника. 

5. Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. 
Проте, така спрощена процедура не означає, що критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР взагалі відсутні. Її спрощеність полягає у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, натомість, необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
Отже, для внесення відомостей про злочин до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення злочину, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). 
Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постановах ККС ВС від 16.05.2019 р. у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 р. у справі № 556/450/18, зокрема про те, що КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
При цьому, положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною КК України, саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення за КК України, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР. 
Відповідно до п. 1 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 р., відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину. 
Виходячи з наведеного, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а лише ті, які містять достатні відомості про злочин та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, з одного боку, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування, а з іншого - захищає особу від необґрунтованого кримінального переслідування. 
Отже, законодавець передбачив необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Колегія суддів зауважує, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину вбачається, що службові особи Державної митної служби, у тому числі посадові особи керівного рівня, у змові з суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та імпортерами транспортних засобів, організували функціонування протиправного механізму незаконного зменшення або уникнення сплати митних платежів під час ввезення легкових автомобілів на територію України шляхом використання підроблених сертифікатів ЕUR.1., які надають пільги при розмитненні та підтверджують походження товару. При цьому, митне оформлення здійснювалось без належної перевірки достовірності таких сертифікатів, що призвело до безпідставного застосування пільгового режиму та систематичного ненадходження коштів до Державного бюджету України, внаслідок чого протягом 2023-2025 р.р. в Україну було імпортовано 110 тисяч легкових автомобілів по корупційній злочинній схемі із застосуванням фальшивих сертифікатів ЕUR.1., чим державі завдані збитки в особливо великих розмірах, щонайменше 11 млрд. грн. Вищенаведену інформацію оприлюднили публічні антикорупційні медіа України на підставі публічних заяв народних депутатів України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також даних ТСК Верховної Ради з питань економічної безпеки. Відтак, у відомостях, наведених у заяві, містяться ознаки злочинів, передбачених ст. ст. 212, 255, 364, 366, 368, 368-5, 369-2 КК України, що потребує перевірки у визначеному КПК України порядку.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою, оскільки розмір предмету злочинів, передбачених ст.ст. 209, 364 КК України, або розмір завданої шкоди для підслідності НАБУ і предметної підсудності ВАКС у 2026 році повинен становити не менше 16 640 000 грн., натомість скаржник не навів конкретних доводів щодо наявності таких розмірів. При цьому, ст.ст. 212, 255, 358, 366, 367 КК України не належать до підслідності НАБУ і предметної підсудності ВАКС, що виключає можливість судового контролю щодо них слідчими суддями ВАКС. 
Оцінюючи вищенаведені висновки оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з такого.
Зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що на переконання заявника у діях службових осіб ДМСУ та суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності наявні ознаки злочинів, передбачених ст.ст. 212, 255, 364, 366, 368, 368-5, 369-2 КК України. Тобто, у його заяві про злочин, окрім ст.ст. 209, 364 КК України, які належать до корупційних та формально підсудних ВАКС, як про це зазначає слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, також зазначено про інші кримінальні правопорушення, зокрема, передбачені ст.ст. 368-5, 369-2 КК України, які згідно ст. 45 КК України відносяться до корупційних. 
Натомість, слідчий суддя не вказав про зазначені кримінальні правопорушення, які, з огляду на віднесення їх законом до корупційних, також потребували правової оцінки.
Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя спочатку на двох аркушах виклав зміст заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення без зазначення всіх злочинів, які, на переконання заявника, вчинили службові особи ДМСУ, у тому числі посадові особи керівного рівня, у змові з суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, після чого на трьох аркушах зацитував повний зміст низки статей КПК України, а також детальний аналіз складів кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 209, 364 КК України, після чого з посиланням на відсутність у заяві скаржника конкретних доводів щодо розміру шкоди, завданої злочинами, передбаченими ст.ст. 209, 364 КК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 .
Відтак, окрім наведення в оскаржуваній ухвалі положень законодавства, слідчий суддя по суті не дослідив ані фактичні обставини заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину, ані доводи його скарги, та не надав їм відповідної правової оцінки, безпідставно пославшись на відсутність у заяві розміру завданої шкоди, хоча у заяві чітко вказано про завдання збитків державному бюджету щонайменше на 11 млрд. грн., після чого дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.
Натомість, скарга ОСОБА_6 підлягала розгляду по суті, з дослідженням долучених до заяви доказів та наданням оцінки наведеним у ній фактичним обставинам, чого слідчим суддею зроблено не було. 
Усунути вищенаведені недоліки, яких він припустився, під час апеляційного розгляду неможливо, оскільки прийняття на цій стадії рішення по суті скарги судом апеляційної інстанції призведе до неможливості оскарження цього рішення (вносити відомості до ЄРДР чи не вносити). 
Відтак, враховуючи, що висновки оскаржуваної ухвали не грунтуються на повному, об`єктивному розгляду скарги по суті, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

6. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд.
Враховуючи висновки, викладені у розділі 5 цієї ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого слідчий суддя має розглянути скаргу  ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 306 КПК України, дослідити долучені до неї докази та надати оцінку наведеним у ній фактичним обставинам, після чого постановити обґрунтоване та мотивоване рішення по суті скарги. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.06.2026 р. - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя                      ОСОБА_2 

судді           ОСОБА_3 

ОСОБА_4