Справа № 362/4067/26
Провадження № 2-о/362/147/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року 
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді Мартинцової І.О.,
за участю секретаря судових засідань - Муляви А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-
В С Т А Н О В И В:
Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті свого батька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Нефтечала, Азербайджан, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Партеніт, м.Алушти, Автомномної Республіки Крим, Україна.
Заявниця вказує, що отримати документи, що підтверджують факт смерті за зразками чинного законодавства України, здійснити реєстрацію смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть є неможливим, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України.
А тому заявниця звернулась до суду для встановлення факту смерті для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України.
Ухвалою суду від 15.05.2026 позовну заяву залишено без руху.
20.05.2026 на виконання вимог ухвали заявницею подано заяву про встановлення факту смерті у новій редакції та усунуто недоліки заяви.
Ухвалою суду від 20.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з розгляду заяви.
У судовому засіданні 25.05.2026 заявниця підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити. Заявниця зазначила, що тривалий час вона не мала можливості звернутися із даною заявою, оскільки не підтримувала зв`язок із родичами на окупованій території, а тому не мала документів, що підтверджують смерть батька. Лише нещодавно їй передали оригінали свідоцтва про смерть та медичного свідоцтва, щоб вона мала можливість зареєструвати смерть батька у встановленому законом порядку.
Представники заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, ухвала про відкриття провадження надіслана заінтересованим особам через «Електронний суд» 20.05.2026.
Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином через розміщення оголошення на сайті «Судова влада».
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданими наступними документами:
- свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 6 лютого 1980 року Фрунзенським поссоветом міста Алушти Кримської області, копія якого наявна в матеріалах справи, відповідно до якого батьком заявниці зазначено ОСОБА_5 (а.с.48).
-свідоцтвом про одруження, виданим 12 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану у місті Слов`янськ, Донецької області, відповідно до якого 12 серпня 2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після чого наречена змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.49).
Відповідно до ст. 315 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Так, заявник просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Нефтечала, Азербайджан, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Партеніт, м.Алушти, Автономна Республіка Крим, Україна.
Факт смерті підтверджено документами невстановленого законом зразка:
- свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 19 березня 2015 року «Алуштинським городским отделом записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» (а.с.50). У зазначеному свідоцтві зазначено дату та місце смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , пгт. Партеніт, м.Алушти, Республіка Крим.
- медичним свідоцтвом про смерть серії 35 №013597 від 16 березня 2015 року, у якому зазначено дату та місце смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , пгт. Партеніт, м.Алушти, Республіка Крим. (а.с.51-52).
Окрім того факт смерті підтверджується також фото місця захоронення померлого (а.с.53).
Згідно з частиною третьою статті 49 Цивільного кодексу України (далі ЦК), державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-17 від 1 січня 2017 року державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
В свою чергу, згідно із частиною другою та частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території» № 1207-18 від 5 березня 2017 року будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
З іншої сторони, відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Частиною першою статті 317 ЦПК передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України.
Специфікою даних правовідносин є те, що по справі по суті «відсутній спір про право» як такий, проте, у заявниці виникла необхідність у встановленні факту смерті батька, який мав місце на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України і який підтверджується свідоцтвом про смерть та медичним свідоцтвом про смерть, які видано органом, який діє на тимчасово окупованій території та його діяльність вважається незаконною.
В такій ситуації суд звертає увагу, що смерть особи є юридичним фактом, що породжує припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав, в даному випадку заявником.
Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За таких обставин, реалізація принципу верховенства права вимагає в даній ситуації врахувати інтереси заявника і співставити їх з інтересами суспільства в цілому, визначити їх місце із врахуванням принципу «справедливості» в загальному його розумінні.
У практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», зміст яких зводиться до того, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) Європейського Суду з прав людини приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський Суд констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (Європейським Судом). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський Суд у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і Європейського Суду, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
У зв`язку із наведеним, суд вважає за можливе застосувати наведені вище підходи міжнародних органів у сфері захисту прав людини. В такій ситуації суд розуміє, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмежена, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на спадкування, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Автономної Республіки Крим включена до переліку громад, які перебувають в тимчасовій окупації з 20 лютого 2014 року.
Тобто смт. Партеніт, міста Алушти є тимчасово окупованою територією України, і була окупованою на момент смерті батька заявниці. Відтак заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть батька у порядку, встановленому законодавством України.
З огляду на викладене та враховуючи те, що заявником обґрунтовано свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви, оскільки вона є обґрунтованою, та такою, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. ст. 258-259, 315-317, 319, 430 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України- задовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт.Партеніт, м.Алушти, Автономна Республіка Крим, Україна.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: Київська обл., Обухівський р-н, м.Васильків, вул. Володимирська,2, код ЄДРПОУ 33077054.
Заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 92, 03150, код ЄДРПОУ: 26088630.
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_2 
Заінтересована особа: ОСОБА_3 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення складено 26.05.2026.

Суддя Мартинцова І.О.