Справа № 153/136/26 
Провадження № 33/801/474/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Заболотної Ганни Валеріївни апеляційну скаргу останньої на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573096 від 22 січня 2026 року цього ж дня близько 20 години 30 хвилин, в м. Ямпіль, Могилів-Подільського району, Вінницької області, водій  ОСОБА_1  керував транспортним засобом Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер 6810 та огляду в КНП «Ямпільська територіальна лікарня» - відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573157 від 22 січня 2026 року цього ж дня близько 20 години 30 хвилин по вулиці Черняховського, 14 в м.Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконував вимогу про зупинку транспортного засобу за допомогою проблискових маячків синього кольору, гучномовця та подання спеціального сигналу, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Заболотна Г.В. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи, що оскаржувана постанову винесена з неврахування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
У обґрунтування апеляційної скарги скаржниця посилається на відсутність доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та незаконність зупинки транспортного засобу працівниками поліції.
Також захисник посилається на невручення ОСОБА_1 письмового направлення на медичний огляд та недотримання встановленого порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції.
Крім того, адвокат вважає, що зібрані у справі докази є недостатніми та суперечливими, зокрема посилається на неналежну оцінку судом показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Як слідує із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573096 від 22 січня 2026 року цього ж дня близько 20 години 30 хвилин, в м. Ямпіль, Могилів-Подільського району, Вінницької області, водій  ОСОБА_1  керував транспортним засобом Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер 6810 та огляду в КНП «Ямпільська територіальна лікарня» - відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого складений даний протокол.
До протоколу додане направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 січня 2026 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22 січня 2026 року відповідно до якого, зафіксована відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6551275 від 22.01.2026, відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників поліції, якими зафіксовано хронологію подій 22 січня 2026 за участі ОСОБА_1 .
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів. 
Відповідно до п. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Вказані ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1  визначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573157 від 22 січня 2026 року.
Відповідно до п. 6, 7 Розділу І цієї Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об’єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп’яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп’яніння.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1  від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573157 від 22 січня 2026 року цього ж дня близько 20 години 30 хвилин по вулиці Черняховського, 14 в м.Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконував вимогу про зупинку транспортного засобу за допомогою проблискових маячків синього кольору, гучномовця та подання спеціального сигналу, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, внаслідок чого складений даний протокол.
Частиною 1 ст. 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.
Таким чином, ОСОБА_1 , керуючи зазначеним транспортним засобом, не виконав вимоги про зупинку транспортного засобу за допомогою проблискових маячків синього кольору, гучномовця та подання спеціального сигналу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху.
Вказані обставини підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573157 від 22.01.2026 та відеозаписами з нагрудних відеокамер працівників поліції, якими зафіксовано хронологію подій 22 січня 2026 за участі ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності факту керування транспортним засобом, апеляційний суд зазначає, що вони спростовуються дослідженими у справі доказами.
Так, з відеозапису з місця події вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 перебував на водійському сидінні, зачинився в автомобілі та на неодноразові вимоги працівників поліції відкрити вікно або вийти з автомобіля для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не реагував.
Крім того, з відеозапису вбачається, що на повідомлення працівника поліції про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а ОСОБА_2 є пасажиром, остання не заперечувала, а лише намагалася з`ясувати у працівників поліції, що вони порушили та у зв`язку із чим їх було зупинено. Також ОСОБА_2 зазначила: «що якби ви не притискали, то він би нормально заїхав би в поворот» (06 хв. 27 сек. відеозапису з нагрудної камери працівника поліції №798632), що підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони є дружиною та дочкою ОСОБА_1 , а тому безумовно зацікавлені у тому, щоб останній уникнув адміністративної відповідальності. Крім того, їхні показання суперечать об`єктивним даним, зафіксованим на відеозаписі.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керуванням транспортним засобом є виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
У рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 Верховний Суд зазначив, що керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом марки Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується сукупністю досліджених доказів, зокрема відеозаписом та обставинами зупинки транспортного засобу.
Також, посилання адвоката на те, що зупинка транспортного засобу була незаконною, оскільки працівники поліції не повідомили йому про підстави зупинки та не склали протоколу про порушення Правил дорожнього руху, є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
З відеозапису вбачається, що працівники поліції здійснювали переслідування транспортного засобу з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, проте ОСОБА_1 не зупинився на їхню вимогу, що саме по собі є порушенням п. 2.4 Правил дорожнього руху та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Зазначене порушення було належним чином зафіксоване та відображене у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №573157 від 22.01.2026.
Таким чином, зупинка транспортного засобу здійснена на законних підставах та відповідає вимогам чинного законодавства.
Щодо доводів про порушення працівниками поліції порядку оформлення направлення на медичний огляд, апеляційний суд зазначає наступне.
Захисник вказує, що ОСОБА_1 не було вручено письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, і що це направлення було оформлене після складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 1 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зачинився в автомобілі та на неодноразові вимоги працівників поліції відкрити вікно або вийти з автомобіля для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не реагував, фактично відмовився від проходження огляду.
Така поведінка ОСОБА_1 правомірно була розцінена працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наявність чи відсутність письмового направлення на медичний огляд не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 , оскільки він своєю поведінкою фактично ухилився від будь-якого огляду, що підтверджується відеозаписом події.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку наявність чи відсутність такого направлення не впливає на обставини вчинення адміністративного правопорушення, позаяк ОСОБА_1 своїми діями ухилився від проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано на відеозаписі події.
Посилання скаржника на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог КУпАП та що йому не роз`яснено права, передбачені Конституцією України, також є безпідставними.
Протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №573096 від 22.01.2026 та серії ЕПР1 №573157 від 22.01.2026 складені уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. ст. 254-256 КУпАП та містять всі необхідні для розгляду справи відомості.
Будь-яких істотних недоліків при складанні протоколів, які б тягли за собою визнання цих протоколів недопустимими доказами, не вбачається.
З матеріалів справи вбачається, що весь процес спілкування ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 з працівниками поліції, а також обставини зупинки автомобіля Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , зафіксовані на нагрудні відеокамери працівників поліції.
Зміст відеозапису є логічним, послідовним, а тому зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи, та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Достовірність відомостей, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до них.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Френсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з встановленими нормами законодавства України.
Суд першої інстанції, розглядаючи справу, всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дослідив усі наявні докази, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.
Вина ОСОБА_1 доведена не на припущеннях, а на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, отриманих у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті скаржником обставин справи.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином оцінив докази, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
За викладених фактичних та об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові суду першої інстанції від 09 квітня 2026 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, виваженими, належно умотивованими в установленому порядку.
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду переконатися, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).
З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Заболотної Ганни Валеріївни залишити без задоволення.
Постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду О. Ю. Береговий