ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2026 р. Справа№ 910/5391/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 26.05.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 (повний текст складено та підписано 01.04.2025)
у справі № 910/5391/24 (суддя Балац С.В.)
за позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі позивача Київської міської ради
до Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз»
про усунення перешкод у володінні та розпорядженні зарезервованою для заповідання земельною ділянкою водного фонду
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року керівник Дніпровської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» у якому просив:
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 12,5415 га по вул. Дамбовій, 35 у Дніпровському районі м. Києва (кадастрові номери: 8000000000:66:054:0013, 8000000000:66:054:0014, 8000000000:66:054:0015, 8000000000:66:054:0016, 8000000000:66:054:0017, 8000000000:66:054:0018, 8000000000:66:054:0019, 8000000000:66:054:0020) шляхом припинення володіння Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» нерухомим майном - домоволодінням загальною площею 500,6 кв.м, яке складається з: будинку охорони під літ. «А» площею 11,2 кв.м, житлового будинку під літ. «Б» площею 158,6 кв.м, житлового будинку під літ. «В» площею 155,8 кв.м, житлового будинку під літ. «Г» площею 100,9 кв.м, житлового будинку під літ. «Д» площею 46,7 кв.м, будівлі під літ. «Е» площею 6,9 кв.м, будівлі під літ. «Ж» площею 6,9 кв.м, будівлі під літ. «З» площею 6,9 кв.м, будівлі під літ. «І» площею 6,7 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Дамбова, 35, право власності на які зареєстровано 28.09.2011 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34739681);
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 12,5415 га по вул. Дамбовій, 35 у Дніпровському районі м. Києва (кадастрові номери: 8000000000:66:054:0013, 8000000000:66:054:0014, 8000000000:66:054:0015, 8000000000:66:054:0016, 8000000000:66:054:0017, 8000000000:66:054:0018, 8000000000:66:054:0019, 8000000000:66:054:0020) шляхом зобов`язання Обслуговуючого кооперативу житловий кооператив «Бриз» знести об`єкти самочинного будівництва: будинок охорони під літ. «А» площею 11,2 кв.м, житловий будинок під літ. «Б» площею 158,6 кв.м, житловий будинок під літ. «В» площею 155,8 кв.м, житловий будинок під літ. «Г» площею 100,9 кв.м, житловий будинок під літ. «Д» площею 46,7 кв.м, будівлю під літ. «Е» площею 6,9 кв.м, будівлю під літ. «Ж» площею 6,9 кв.м, будівлю під літ. «З» площею 6,9 кв.м, будівлю під літ. «І» площею 6,7 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Дамбова, 35, право власності на які зареєстровано 28.09.2011 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34739681).
Прокурор зазначає, що оскільки спірні будівлі є самочинно збудованими об`єктами, реєстрація права власності на таке майно здійснені з порушенням законодавства, то володіння ОКЖК «Бриз» нерухомим майном по вул. Дамбовій, 35 у м. Києві підлягає припиненню, об`єкти самочинного будівництва - знесенню, а спірна земельна ділянка загальною площею 12,5415 га - звільненню від будівель і споруд.
Прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка розташована в межах парку культури і відпочинку - урочище «Горбачиха» та в силу закону належить до земель рекреаційного призначення, а також належить до земель водного фонду та потрапляє до прибережної захисної смуги водного об`єкта.
Також прокурор вказав на те, що спірна земельна ділянка належить до земель іншого природоохоронного призначення, наділена надважливими функціями і завданнями, має особливий статус та перебуває під особливою державною охороною, тобто відповідно до ст. 178 ЦК України належить до обмежено оборотоздатних об`єктів.
Позивач позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, вказавши, що:
- на час подачі позову право власності на спірне майно за юридичною особою ОКЖК «БРИЗ» ніким не скасоване в передбачений законом спосіб та порядок, що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- уповноважений орган Київської міської ради, не відмовив відповідачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а лише повідомив про необхідність усунення недоліків клопотання, та вказав на цільове призначення земельної ділянки;
- відповідач не будував, не виконував будівельні роботи, не затверджував проектну документацію, відповідач лише у передбачений законом спосіб та у законному порядку придбав право власності на об`єкти нерухомості;
- закон не встановлює беззаперечної заборони надання у користування земель рекреаційного/водного призначення, а лише встановлює певні умови та обмеження щодо здійснення господарської діяльності на зазначених землях;
- висновки позивача, про те, що спірна земельна ділянка, розташована в межах парку культури та відпочинку «Урочище Горбачиха», не підтверджуються ніяким доказами, які б визначали створення, реєстрацію та встановлення меж в натурі парку культури та відпочинку «Урочище Горбачиха»;
- станом на день подачі позову, проект землеустрою з організації меж та режимів використання парку відпочинку «Урочище Горбачиха» не затверджений Київською міською радою, та доказів такого затвердження суду не надано;
- віднесення спірних земельних ділянок до оборотоздатних об`єктів ніяким чином не виключає господарської діяльності на умовах передбачених законодавством на цих земельних ділянках;
- висновки позивача про належність спірної земельної ділянки до об`єктів екологічної мережі, а тому є обмеженою в обороті, що у своїй сукупності унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності, ніякими достатніми та допустимими доказами не підтверджено, посилання на судову практику з цього питання є не обґрунтованим;
- забудова об`єктів нерухомого майна, на які право власності отримано ОКЖК «БРИЗ», здійснювалось у 2008 році. ОКЖК «БРИЗ» відношення до забудови не мав, тому не міг знати про підстави отримання та відводу земельної ділянки та надання дозволу на забудову. Всі ці обставини були досліджені під час ухвалення Рішення Третейського суду від 12.11.2008 за позовом ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності;
- відповідач не будував, не виконував будівельні роботи, не затверджував проектну документацію, а лише у передбачений законом спосіб та у законному порядку придбав право власності на об`єкти нерухомості та відповідно до закону є добросовісним набувачем об`єктів нерухомості, які позивач просить знести;
- посилання позивача на порушення прав Київської міської ради як власника земельної ділянки ніякими доказами не підтверджено, до позову не додано допустимих доказів про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки. При цьому до позовної заяви додані Витяг із Державного земельного кадастру та інформаційні довідки щодо вказаних земельних ділянок, із яких слідує, що в графі «Фома власності» земельної ділянки вказано: «інформація про зареєстроване право в ДЗК відсутня»;
- у відповідності до частини 1 та 3 статті 376 ЦК України, позивач передчасно звернувся до суду з вимогою зобов`язання відповідача знести нерухоме майно - домоволодіння, оскільки пленарним засіданням Київської міської ради може бути прийнято рішення про надання ОКЖК «БРИЗ» згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під це майно.
Прокурор проти доводів відповідача заперечив, зазначивши, що:
- в силу положень ч. 1 ст. 376 ЦК України нерухоме майно по вул. Дамбовій, 35 у м. Києві є самочинним будівництвом;
- реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного;
- Київська міська рада, як власник землі, рішення про передачу будь-яким фізичним чи юридичним особам у власність чи користування земельної ділянки по вул. Дамбовій, 35 у м. Києві не приймала;
- наявність рішення третейського суду не є підставою набуття права власності на нерухоме майно. 
- Київська міська рада є власником земельної ділянки (кадастрові номери: 8000000000:66:054:0013 - 8000000000:66:054:0020) в силу норм ст. 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24 позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 
- спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Києва, а відтак Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста Києва (в силу ст. 83 ЗК України є володільцем спірних земельних ділянок), уповноваженою діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності;
- Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під домоволодіння розміщеного по вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі міста Києва у власність чи користування юридичним чи фізичним особам не приймала;
- з огляду на зазначене, будівництво домоволодіння на вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва на спірній земельній ділянці проведено за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, дозвільних документів, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, тобто в силу положень ч. 1 ст. 376 ЦК України та ст. 29 Закону України «Про планування та забудову території» є самочинним будівництвом;
- рішення третейського суду не могло та не може бути підставою виникнення у будь-якої особи права власності на нерухоме майно, тим більше на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді;
- державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності немає.
При цьому суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на невстановлення фактичного належного відповідача за вимогою про знесення об`єктів самочинного будівництва, вказавши, що як Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, так і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зараз дотримуються усталеної позиції в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 915/1439/21). 
Крім того, суд першої інстанції, врахувавши викладені прокурором у позовній заяві обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, дійшов висновку, що керівником Дніпровської окружної прокуратури міста Києва обґрунтовано та з дотриманням вимог ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави в особі Київської міської ради до Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» про усунення перешкод у володінні та розпорядженні зарезервованою для заповідання земельною ділянкою водного фонду.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Обслуговуючий кооператив житлового кооперативу «Бриз» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
- ним до матеріалів справи надано всі необхідні та передбачені чинним законодавством документи, які підвереджують перехід права власності на спірне нерухоме майно, а прокурором в свою чергу не надано будь-яких доказів, які б спростовували вказані документи (докази). При цьому, жоден із договорів купівлі-продажу, на підставі яких відбулося відчуження спірного нерухомого майна та перехід права власності на нього в судовому порядку не було визнано недійсним та їх недійсність не встановлена законом (тобто, не є нікчемними договорами), а державну реєстрацію права власності на підставі таких договорів не скасовано;
- місцевим господарським судом не з`ясовано та не прийнято до уваги обставини щодо звернення ОКЖК «Бриз» до Київської міської ради відповідно до підстав передбачених законодавством, про відведення земельної ділянки, на якій розміщено об`єкт спірного нерухомого майна. Відповідач зазначає, що він набувши у власність об`єкт спірного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, починаючи з 2010 вживав заходи щодо відведення земельної ділянки для обслуговування та експлуатації розташованого на ній об`єкта нерухомого майна. При цьому, уповноважений орган Київської міської ради, не відмовляв відповідачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування домоволодіння у рекреаційних цілях на вул. Дамбовій, 32 у Дніпровському районі м. Києва, а лише повідомляв про необхідність усунення недоліків клопотання, та вказував на цільове призначення земельної ділянки;
- уповноважені органи Київської міської ради розглядаючи матеріали ОКЖК «Бриз» про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у жодний спосіб не звертались до відповідача та не повідомляли його про виявлені перешкоди і щодо необхідності усунення перешкод у володінні та розпорядженні зарезервованою для заповідання земельною ділянкою по вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва;
- не будував, не виконував будівельні роботи, не затверджував проектну документацію, а лише у передбачений законом спосіб придбав право власності на об`єкти нерухомості, тобто відповідно до закону став добросовісним набувачем об`єктів нерухомості, які позивач простить знести;
- факт розташування спірної земельної ділянки в межах парку культури та відпочинку «Урочище Горбачиха» не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, які б визначали створення, реєстрацію та встановлення меж в натурі парку культури та відпочинку, а також щодо визначених земельних ділянок із зазначенням їх кадастрових номерів, що входять до складу парку культури та відпочинку. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт розміщення об`єкту спірного нерухомого майна на певних земельних ділянках та факту належності цих земельних ділянок до земель водного фонду, парку відпочинку «Парк Урочище Горбачиха», а саме земельних ділянок 8000000000:66:054:0013-8000000000:66:054:0020. При цьому, відповідач звертає увагу, що місцевий господарський суд в своєму рішенні посилається на копії протоколу огляду Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 04.09.2023. В той же час, ані керівник, ані інші посадові особи Дніпровської окружної прокуратури м. Києва не наділені повноваженнями та не володіють спеціальними знаннями у сфері землеустрою, відповідно фактично була відсутня можливість здійснювати дослідження земельних ділянок щодо встановлення відповідності їх площ, меж, конфігурацій та розташування на них об`єкта нерухомого майна який на праві власності належить скаржнику. Отже, такий протокол, яким позивач на свій власний розсуд (без залучення сертифікованих інженерів-землевпорядників за допомогою необхідного технічного і технологічного забезпечення та обладнання), визначив межі земельних ділянок в натурі (на місцевості), на яких розміщене майно відповідача, а також інші графічні матеріали надані позивачем, не можуть бути взяті до уваги, як належні докази. Отже, на думку скаржника, з метою з`ясування факту розміщення/не розміщення нерухомого майна відповідача на спірних земельних ділянках, необхідно призначити судову експертизу;
- суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що прокурором в даному випадку обґрунтовано та доведено дотримання вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Також у апеляційній скарзі відповідач звернувся з клопотанням про залучення до матеріалів справи додаткових доказів якими додатково підтверджується факт вжиття ним заходів щодо відведення земельної ділянки на якій розміщений об`єкт нерухомого майна.
До апеляційної скарги відповідачем додано копій:
- Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу «Бриз» для житлового будівництва та для будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з будівництвом лінійних та гідротехнічних споруд та благоустрою і озеленення територій на вул. Дамбовій, 35 у Дніпровському районі м.Києва;
- дозволу на розроблення документації із землеустрою Д-4746 від 11.06.2010 з додатком;
- клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою К-16594 від 25.05.2010;
- завдання на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу «Бриз» для житлового будівництва та для будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з будівництвом лінійних та гідротехнічних споруд та благоустрою і озеленення територій на вул. Дамбовій, 35 у Дніпровському районі;
- листа ДП «Інститут генерального плану міста Києва» № 142 від 18.06.2010;
- графічних матеріалів;
- витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 27.04.2010;
- рішень Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящіх № 1369 від 20.09.1966, № 2419 від 19.12.1961, № 1263 від 06.08.1957;
- рішення Київської міської ради № 47/47 від 17.07.2008;
- листів КП «Центр містобудування та архітектури» № 03-2928 від 05.07.2010, № 03-3628 від 04.11.2009;
- вихідних даних на розроблення документації з землеустрою, видані: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Бриз» (лист№ РК-3799 від 18.06.2010) Д-4746 від 30.06.2010.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді Іоннікова І.А., Яценко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24, розгляд справи призначено на 28.05.2025 о 14:30 год., витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5391/24.
01.05.2025 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
09.05.2025 до суду від прокуратури надійшов відзив на позову заяву, в якому прокурор поти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
- ні ОСОБА_1 , який вперше зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна на спірній земельній ділянці, ні ГО «Федерація Риболовного спорту», ні Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Бриз», який останній зареєстрував за собою право власності на об`єкт нерухомого майна, жодного речового права на спірну земельну ділянку не мали, тому спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом. Про вказане ОКЖК «Бриз» мало бути відомо як на момент подання документів для вказаної реєстрації, так і на момент укладення договору купівлі-продажу;
- враховуючи, що у ОСОБА_1. не виникло право власності на самочинно збудоване майно лише з факту прийняття рішення третейським судом, останній не міг вчиняти дії щодо його відчуження на користь інших осіб;
- в силу положень ч. 1 ст. 376 ЦК України нерухоме майно по вул. Дамбова, 35 у м. Києві є самочинним будівництвом;
- спірна земельна ділянка в силу закону належить до земель водного фонду та іншого природоохоронного призначення, є землею рекреаційного призначення та належить до об`єктів екомережі, а також є обмеженою в обороті, що у своїй сукупності унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності;
- самим відповідачем надані документи, які беззаперечно підтверджують особливий статус спірної ділянки та її оборотоздатність;
- враховуючи обізнаність Київської міської ради про порушення прав і територіальної громади м. Києва, як власника спірної земельної ділянки, та беручи до уваги невжиття вказаним органом заходів з метою поновлення порушених інтересів держави, є визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган без діє протягом тривалого часу.
27.05.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи. 
Судове засідання призначене на 28.05.2025 не відбулося.
У зв`язку з перебуванням судді Яценко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 справу № 910/5391/24 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б. та призначено розгляд справи на 18.06.2025.
06.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі о 14:45 год.
06.06.2025 до суду від прокуратури надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про призначення експертизи (у порядку ст. 169 ГПК України).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.07.2025 о 14:00 год.
16.07.2025 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 задоволено клопотання Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз про призначення судової експертизи та призначено у справі № 910/5391/24 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставлено наступні питання:
1) На якій земельній ділянці або земельних ділянках фактично розташовано об`єкт нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 500,6 кв.м (реєстр. № 34739681), який належить на праві власності Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «БРИЗ»?
Зазначити перелік земельних ділянок, їх кадастрові номери, цільове призначення та про наявність встановлених обмежень чи заборон у їх користуванні.
2) Які конфігурація, проміри, межі та площа земельної ділянки або земельних ділянок та їх загальна площа, на яких розташовано об`єкт нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 500,6 кв.м (реєстр. № 34739681), який належить на праві власності Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «БРИЗ»?
3) До складу яких земельних ділянок включено земельні ділянки з обліковими кодами 66:054:0030, 66:054:0031, 66:054:0032, 66:054:0033, 66:054:0034, 66:054:0035, 66:054:0036 в межах кварталу 66:054, на яких розташовано об`єкт нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 500,6 кв.м (реєстр. № 34739681), що належить на праві власності Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «БРИЗ» згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель на території кадастрового кварталу 66:054 обмеженого р. Десенка (Чорторий), вул. Дамбова та Русанівською протокою Дніпровському районі м. Києва, розробленою Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)?
Зазначити перелік земельних ділянок, їх кадастрові номери, площу та межі.
4) На якій земельній ділянці або земельних ділянках фактично розташовано ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Горбачиха»?
Зазначити перелік земельних ділянок, їх кадастрові номери, цільове призначення та про наявність встановлених обмежень чи заборон у їх користуванні?
5) Які конфігурація, проміри, межі та площа земельних ділянок та їх загальна площа на яких розташовано ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Горбачиха» згідно розробленої технічної документації?
6) Чи фактично розташовано об`єкт нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 500,6 кв.м (реєстр. № 34739681), який належить на праві власності Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «БРИЗ» на земельній ділянці або земельних ділянках, які входять до складу ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Горбачиха»?
Крім того, вказаною ухвалою, серед іншого зупинено апеляційне провадження у справі № 910/5391/24 до надання висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи.
21.08.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання експерта у справі № 910/5391/24 про погодження більш розумного строку проведення експертизи № 6462/25-41Ю тобто понад 90 календарних днів. Також надійшло клопотання експерта.
Матеріали справи № 910/5391/24 було повернуто до Північного апеляційного господарського суду 21.08.2025 та передано судді-доповідачу.
У зв`язку зі звільненням судді Іоннікової І.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Яценко О.В., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24, справу № 910/5391/24 призначено до розгляду на 17.09.2025 о 13:00, учасників справи зобов`язано надати суду додаткові документи, необхідні експерту для проведення призначеної у справі № 910/5391/24 судової земельно-технічної експертизи, а також необхідні роз`яснення.
04.09.2025 до суду від прокуратури надійшли письмові пояснення.
16.09.2025 до суду від відповідача надійшли клопотання про уточнення питань, поставлених судовому експерту КНДІСЕ для проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24 та пояснення з питань, поставлених для проведення судової земельно-технічної експертизи та виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 у справі № 910/5391/24 до яких додані додаткові докази.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 розгляд справи відкладено на 22.10.2025 о 13:00 год.
22.10.2025 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо обставин справи № 910/5391/24 до яких додані додаткові докази
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 розгляд справи відкладено на 12.11.2025 о 13:45 год.
11.11.2025 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить провести судове засідання у справі №910/5391/24, яке призначено на 12.11.2025 о 13:45, за відсутності представника Київської міської ради та зазначає, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевірив обставини справи, вирішив питання з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
12.11.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткового доказу до матеріалів справи № 910/5391/24, в якому заявник просить долучити до матеріалів справи копію листа Департаменту захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.10.2025 № 077-7087, а також розглянути та задовольнити клопотання відповідача про уточнення питань, поставлених судовому експерту КНДІСЕ для проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24 та поставити на вирішення судового експерта КНДІСЕ оновлений перелік питань.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, серед іншого:
- задоволено клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових документів та роз`яснення питань поставлених на вирішення експерта;
- долучено до матеріалів справи надані учасниками справи документи необхідні експерту для проведення призначеної у справі № 910/5391/24 судової земельно-технічної експертизи, а також необхідні роз`яснення на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025;
- задоволено клопотання Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» про уточнення питань, поставлених судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24 та поставлено на вирішення судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України оновлений перелік питань.
- зупинено апеляційне провадження у справі № 910/5391/24 до надання висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи.
20.11.2025 матеріали справи № 910/5391/24 у шести томах відправлені до КНДІСЕ.
26.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від КНДІСЕ надійшов висновок експертів від 03.03.2026 № 6462/25-11 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 № 09.1-07/171/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5391/24 у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. 27.03.2026 у відпустці, у період з 31.03.2026 по 28.04.2026 на лікарняному.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 справа № 910/5391/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 справу № 910/5391/24 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.), поновлено апеляційне провадження у справі № 910/5391/24, розгляд апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24 призначено на 26.05.2026 о 10:10 год. 
25.05.2026 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі з урахуванням висновку експертів КНДІСЕ від 03.03.2026 № 6462/25-41 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24.

Позивач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача, за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

На виконання Міської цільової програми використання та охорони земель міста Києва на 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 04.12.2018 № 229/6280, рішення Київської міської ради від 10.09.2015 №985/1822 «Про інвентаризацію земель м. Києва», на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель на території кадастрового кварталу 66:054, обмеженого р. Десенка (Чорторий), вул. Дамбова та Русанівською протокою у Дніпровському районі м. Києва розробленої комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» (а.с. 66-233 т. 1), у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:66:054:0016 (м. Київ, Дніпровський район, урочище Горбачиха), загальною площею 12,5415 га (а.с. 5-13, 45-46 т. 2), до складу якої входять земельні ділянки за кадастровими номерами: 8000000000:66:054:0013 площею 0,0251га, 8000000000:66:054:0014 площею 0,0039 га, 8000000000:66:054:0015 площею 0,0095 га, 8000000000:66:054:0017 площею 0,0186 га, 8000000000:66:054:0018 площею 0,0102 га, 8000000000:66:054:0019 площею 0,0148 га та 8000000000:66:054:0020 площею 0,0037 га (вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва) категорія земель визначена як землі водного фонду; вид цільового призначення: 10.08 Для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; вид їх використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; вид обмеження у використанні земельних ділянок, зокрема: зона особливого режиму забудови, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, водоохоронна зона, прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах, охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.
За інформацією з Державного реєстру речових прав (а.с. 39-40 т. 1), на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2010 №165, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г., 28.09.2011 за Обслуговуючим кооперативом житловим кооперативом «Бриз» зареєстроване домоволодіння за адресою: вул. Дамбова, 35, м. Київ (реєстраційний номер 34739681, номер запису: 45809 в книзі: 598-170).
Реєстрація права власності на вказане майно за ОКЖК «Бриз» здійснена наступним чином.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський культурний центр тюркомовних та східних народів» (ВГО «ВКЦТСН») від 12.11.2008 № 01018/08 (а.с. 67-71 т. 2), за ОСОБА_1 , зокрема, визнано право приватної власності на нерухоме майно - будинок охорони під літ. «А» площею 11,2 кв.м., житловий будинок під літ. «Б» площею 158,6 кв.м., житловий будинок під літ. «В» площею 155,8 кв.м., житловий будинок під літ. «Г» площею 100,9 кв.м., житловий будинок під літ. «Д» площею 46,7 кв.м., а також визнано право приватної власності на будівлю під літ. «Е» площею 6,9 кв.м., будівлю під літ. «Ж» площею 6,9 кв.м., будівлю під літ. «З» площею 6,9 кв.м., будівлю під літ. «І» площею 6,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Також цим рішенням зобов`язано Комунальне підприємство «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати за ОСОБА_1 право приватної власності на нерухоме майно - будинок охорони під літ. «А» площею 11,2 кв.м., житловий будинок під літ. «Б» площею 158,6 кв.м., житловий будинок під літ. «В» площею 155,8 кв.м., житловий будинок під літ. «Г» площею 100,9 кв.м., житловий будинок під літ. «Д» площею 46,7 кв.м.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24.11.2008 у справі №6-124/08 (а.с. 72 т. 2) заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого документа на рішення Постійно діючого Третейського суду при ВГО «ВКЦТСН» від 26.05.2008 задоволено, та 24.11.2008 видано виконавчий лист (а.с. 73 т. 2) на примусове виконання вказаного рішення третейського суду.
Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при ВГО «ВКЦТСН» від 12.11.2008 у справі № 01018/08, ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 24.11.2008 у справі №6-124/08 та виконавчого листа від 24.11.2008 у справі №6-124/08 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння загальною площею 623,9 кв.м (літ. А, Б, В, Г, Д та будівлі Б, Ж, З, І) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65-66 т. 2).
Надалі право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складається з шлакоблочного житлового будинку літера Б, заг. пл.158,6 кв.м., житл. пл. 148.3 кв.м., нежитлова площа 10,30 кв.м., 2008 року побудови; цегла/чепаш. житлового будинку літера В заг. пл. 155,8 кв.м., житл. пл. 74,60 кв.м., нежитлова площа 81,20 кв.м., 2008 року побудови, цегляного житлового будинку літера Г заг. пл. 100,90 кв.м., житл. пл. 48,50 кв.м., нежитлова площа 52,40 кв.м., 2008 року побудови, дерев`яного житлового будинку літера Д, заг. пл. 46,70 кв.м., житл. пл. 21,80 кв.м, нежитлова площа 24,90 кв.м., 2008 року побудови, з надвірними будівлями та спорудами, а саме: будинок охорони літера А, сарай літера Е, сарай літера Ж, сарай літера З, сарай літера И, №1 огорожа, №2 ворота з хвірткою, перейшло від ОСОБА_1 перейшло до Громадської організації «Федерація Риболовного спорту» на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2009 №244, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною ІГ. (а.с. 74 т. 2).
На підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2010 №165, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. (а.с. 75 т. 2), ГО «Федерація Риболовного спорту» вказане майно відчужено Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу «Бриз», директором якого є ОСОБА_1
15.05.2023 ОКЖК «Бриз» звернувся до Київської міської ради з клопотанням №679790105 (а.с. 101-102 т. 2) про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей на вулиці Дамбовій, 35 у Дніпровському районі міста Києва. До зазначеного клопотання відповідачем додано, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (витяг з бази даних Державного земельного кадастру від 27.04.2010р., кадастровий квартал: 66:054).
Заявою-повідомленням від 16.06.2023 (а.с. 104 т. 2) ОКЖК «Бриз» повідомив Київську міську раду про укладений між відповідачем та ФОП Манькутою Ольгою Петрівною договору від 16.06.2023 №029-06/23 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Листом від 28.06.2023 №0570202/3-8466 (а.с. 107-109 т. 2) Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) розглянувши клопотання від 15.05.2023, повідомив ОКЖК «Бриз», що подальша підготовка проєкту рішення Київської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки буде можливо після та в разі усунення нижченаведених зауважень. Відповідно до Порядку набуття права на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463, відповідачеві запропоновано надати наступні документи: посвідчені в установленому порядку копії правовстановлюючих документів на всі об`єкти нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці; копії матеріалів технічної інвентаризації усіх об`єктів нерухомого майна, засвідчені печаткою та підписом керівника зацікавленої особи. Для подальшого розгляду питання надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі міста Києва необхідно уточнити вид цільового призначення земельної ділянки з урахуванням наявного об`єкта нерухомого майна та надати інформацію Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації у формі листа, згідно з п.5 рішення Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463. Та додатково повідомлено відповідача, що за наявною в Департаменті інформацією земельна ділянка, відображена у матеріалах вказаного клопотання, потрапляє в межі сформованої в результаті виконання Міської цільової програми використання та охорони земель міста Києва на 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 04.12.2018 №229/6280, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, земельної ділянки площею 12,5415 га (кадастровий номер 8000000000:66:054:0016) з кодом виду цільового призначення - 10.08 для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, категорією земель - землі водного фонду. 
Проте повторне клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою з урахуванням вказаних в листі №0570202/3-8466 від 28.06.2023 зауважень відповідачем не подано. Речові права на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав не зареєстровано.
Судом першої інстанції встановлено, що попередньо товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний стандарт» листом №72023-005214346-818-05 зверталося до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) про розгляд питання щодо погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу «Бриз» для експлуатації та обслуговування домоволодіння у рекреаційних цілях на вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва.
Листом №066-3794 від 26.10.2020 (а.с. 52 т. 3) Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) повідомлено ТОВ «Земельний стандарт» про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Бриз" для експлуатації та обслуговування домоволодіння у рекреаційних цілях на вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва.
Так, в 2021 році ТОВ «Земельний стандарт» розробило технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу «Бриз» для експлуатації та обслуговування домоволодіння у рекреаційних цілях на вул. Дамбова, 35, у Дніпровському районі м. Києва, , яка погоджена ТОВ «Земельний стандарт», сертифікованим інженером-землевпорядником та ОКЖК «Бриз» (а.с. 56-63 т. 3). 
Листом №057031-8110 від 21.06.2023 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради звернувся до Дніпровської окружної прокуратури м. Києва про вжиття заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Дамбова, 35.
Дніпровська окружна прокуратура м. Києва (лист №50-5374вих-23 від 13.07.2023 (а.с. 96-97 т.2) повідомила Департамент земельних ресурсів, що лист №057031-8110 від 21.06.2023 долучений до матеріалів кримінального провадження №42023102040000105 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України, для перевірки фактів викладених у листі шляхом проведення слідчих (розшукових) дій.
Відповідно до листа №055-5614 від 27.07.2023 (а.с. 111-112 т. 2) Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив Дніпровську окружну прокуратуру м. Києва (на лист від 11.07.2023 №50-5310вих-23), що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва не надавались, відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси вул. Дамбова, 35 у м. Києві відсутні.
Згідно інформації Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 05.03.2024 №062/01-09-1207 (а.с. 128-129 т. 2), нежитлові приміщення по вул. Дамбова, 35 у м. Києві не належать та ніколи не належали до комунальної власності територіальної громади міста Києва, та її права можуть бути порушені як власника земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості.
Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 29.03.2024 №2723-24 (а.с. 121-122 т. 2) на запит Дніпровської окружної прокуратуру м. Києва (лист від 22.03.2024№50-2277вих-24) зазначив, зокрема, що з урахуванням картографічних матеріалів Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням КМР від 13.07.2005 №806/3381 (зі змінами та доповненнями) земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:66:054:0013-8000000000:66:054:0020 розташовані в межах території парку відпочинку урочище «Горбачиха», віднесеного до озеленених території загального користування м. Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам. Згідно з пунктом 12 додатку 3 до рішення КМР народних депутатів від 17.02.1994 №14 (зі змінами згідно рішення КМР від 09.01.2006 №628/3089) урочище «Горбачиха» площею 32,0 га включено до переліку цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання.
Згідно листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 16.04.2024 №30-12/2178 (а.с. 132-133 т. 2) зазначено, що відомості про нерухоме майно за місцезнаходженням: м. Київ, вул. Дамбова, 35 від суб`єктів управління до Фонду з метою занесення до Реєстру не надавались.
Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 22.03.2024 №073-305 (а.с. 136-137 т. 2) повідомив Дніпровську окружну прокуратуру м. Києва, що департамент не видавав, не реєстрував документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкта за адресою: вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі.
Згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу огляду Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 04.09.2023 (а.с. 138-155 т. 2) вбачається, що в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:66:054:0016 площею 12,4557 га знаходяться, зокрема, земельні ділянки: з кадастровим номером 8000000000:66:054:0013 площею 0,0251 га, на якій знаходиться будівля літ. «В» (площею 187,2 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0014 площею 0,0039 га на якій знаходиться будівля (сарай) літ. «Е» (площею 8,0 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0015 площею 0,0095 га, на якій знаходиться будівля літ. «Д» (площею 55,5 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0017 площею 0,0186 га, на якій знаходиться будівля літ. «Г» (площею 126,1 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0018 площею 0,0102 га, на якій знаходиться три будівлі (сараї) літ. «Ж, З, И» (загальною площею 23,8 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0019 площею 0,0148 га, на якій знаходиться двоповерхова будівля літ. «Б» (площею 205,6 кв.м); з кадастровим 8000000000:66:054:0020 площею 0,0037 га на якій знаходиться будівля (будинок охорони) літ. «А» (площею 17,7 кв.м). 
Ділянки розташовані за адресою: м. Київ, вул. Дамбова, 35, урочище Горбачиха, площею 32 га, та які віднесено до цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання.
Звертаючись до суду з цим позовом прокурор зазначає, що оскільки спірні будівлі є самочинно збудованими об`єктами, реєстрація права власності на таке майно здійснені з порушенням законодавства, то володіння ОКЖК «Бриз» нерухомим майном по вул. Дамбовій, 35 у м. Києві підлягає припиненню, об`єкти самочинного будівництва - знесенню, а спірна земельна ділянка загальною площею 12,5415 га - звільненню від будівель і споруд.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Щодо наявності у керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва законних повноважень звертатися з цим позовом до суду в інтересах держави та визначення позивачем Київської міської ради, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»:
- представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1);
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3).
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
При зверненні із вказаним позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, прокурор посилався на незаконне позбавлення територіальної громади міста Києва права власності на земельну ділянку комунальної форми власності, на якій здійснено реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
Так, відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
За ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх утворення), які є юридичними особами.
Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.
За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
За змістом статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
З урахуванням наведеного, Київська міська рада є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відтак прокурор правильно визначив позивача у цій справі.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює захист неналежно.
«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.10.2018 у справі № 910/119/19.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України).
За приписами ст. 53 ГПК України:
- у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3);
- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4).
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прийнятої у зв`язку з необхідністю вирішення виключної правової проблеми, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором:
- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу;
- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;
- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;
- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;
- Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи;
- однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності;
- таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченогостаттею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З матеріалів справи слідує, що прокурором при поданні позовної заяви вказаного порядку було дотримано, що підтверджується доданими до позовної заяви листами (а.с. 156-159, 162-165 т. 2).
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, враховуючи викладені прокурором у позовній заяві обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, керівником Дніпровської окружної прокуратури міста Києва обґрунтовано та з дотриманням вимог ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави в особі Київської міської ради до Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» про усунення перешкод у володінні та розпорядженні зарезервованою для заповідання земельною ділянкою водного фонду.
Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що прокурором в даному випадку обґрунтовано та доведено дотримання вимог ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо спору сторін по суті колегія суддів зазначає про таке.
Київська міська рада відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України.
За змістом частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
За системним тлумаченням Конституції України, ЗК України та норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що територіальні громади, які реалізують право власності через органи, місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землю, яка перебуває у комунальній власності.
Відповідно до статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. 
Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Києва, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста Києва (в силу ст. 83 ЗК України є володільцем спірних земельних ділянок), уповноваженою діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що правовий висновок щодо належності земельних ділянок в межах міста відповідній міській раді навіть за відсутності державної реєстрації права власності на земельну ділянку, сформовано у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. 
Зокрема, у вказаній постанові Верховний суд зазначив таке: «Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду вважає, що правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, Міськрада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України. При цьому за змістом пунктів 1, 3, 7, 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VІ державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності об`єктивно не можна було здійснити раніше, ніж із часу розмежування земель державної та комунальної власності, тобто до 01.01.2013. Подібну за змістом правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 12.05.2020 у справі № 911/488/18. Водночас відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Наведене повністю спростовує твердження скаржника про те, що право комунальної власності на конкретну земельну ділянку в межах населеного пункту виникає з моменту державної реєстрації цього речового права.».
У статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено дефініцію поняття «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17.
Окрім цього, у разі виникнення спору щодо приналежності земельної ділянки в межах населеного пункту до комунальної власності або відповідних доводів особи, яка заперечує це, судам слід виходити з того, що за умов правового регулювання статті 83 ЗК України право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів є спростовною презумпцією.
Обов`язок щодо спростування цієї презумпції належними, допустимими та достовірними доказами покладається саме на ту особу, яка її заперечує, а оцінка таких доказів здійснюється судами з урахуванням вимог статті 86 ГПК України. При цьому для особи, яка заперечує цю обставину, не достатньо лише послатися на те, що спірна земельна ділянка не є комунальною власністю, переклавши тягар доведення на орган місцевого самоврядування (у цій справі Міськраду), а необхідно саме спростувати зазначену презумпцію.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, відповідно до якої принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Більш того, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Вказаним спростовуються доводи відповідача в частині того, що посилання позивача на порушення прав Київської міської ради як власника земельної ділянки ніякими доказами не підтверджено, до позову не додано допустимих доказів про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Отже, єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельного кодексу України.
Матеріалами справи підтверджено, що Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під домоволодіння розміщеного по вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі міста Києва у власність чи користування юридичним чи фізичним особам не приймала.
Правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).
Самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у вказаній нормі ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Судом першої інстанції встановлено, що забудова домоволодіння здійснена в 2008 році (технічний паспорт на садиби (індивідуальний) житловий будинок по віл. Дамбова, 35, м. Київ від 02.04.2010).
Відповідно до статті 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції від 01.01.2008) дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації; документа, що засвідчує право власності чи користування (в т.ч. на умовах оренди) земельною ділянкою; угоди про право забудови земельної ділянки; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування; комплексного висновку державної інвестиційної експертизи; документа про призначення відповідальних виконавців робіт. Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне відповідальність згідно з законодавством.
Разом з тим, як встановлено раніше, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не видавав, не реєстрував документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва.
Статтею 22 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції від 01.01.2008) визначено, що забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що будівництво домоволодіння на вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва на спірній земельній ділянці проведено за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, дозвільних документів, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, тобто в силу положень ч. 1 ст. 376 ЦК України та ст. 29 Закону України «Про планування та забудову території» є самочинним будівництвом.
В постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16 міститься висновок про те, що стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Статус об`єкта самочинного будівництва виключає перехід до його нового власника права користування земельною ділянкою під таким об`єктом за правилами статті 120 ЗК України, позаяк в силу вимог частини 2 статті 376 ЦК України навіть попередній користувач земельної ділянки, будучи водночас забудовником і відчужувачем об`єкта самочинного будівництва на користь відповідачів, не міг набути та не набув права власності на такий об`єкт.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). 
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 по справі № 916/1174/22 зазначено про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку.
Рішення третейського суду не могло та не може бути підставою виникнення у будь-якої особи права власності на нерухоме майно, тим більше на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді. 
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності немає.
Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.11.23 у справі № 910/7987/22. 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. 
Верховний Суд у постанові від 19.04.2023 № 904/7803/21 дійшов наступних висновків: «Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), колегія дійшла висновку, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт».
Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що в разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Згідно зі статтею 212 ЦК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно постанови від 13.03.2024 у справі № 915/1439/21 Верховний Суд виснував, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Крім того, статус об`єкта самочинного будівництва виключає перехід до його нового власника права користування земельною ділянкою під таким об`єктом за правилами статті 120 ЗК України, позаяк в силу вимог частини 2 статті 376 ЦК України навіть попередній користувач земельної ділянки, будучи водночас забудовником і відчужувачем об`єкта самочинного будівництва на користь відповідачів, не міг набути та не набув права власності на такий об`єкт.
Обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва (див. постанови Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 320/5880/18, від 03.07.2024 у справі № 925/752/23).
При цьому суд першої інстанції цілком вірно відхилив посилання відповідача на не встановлення фактичного належного відповідача за вимогою про знесення об`єктів самочинного будівництва з урахуванням наступного.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не може вважатися добросовісною особою, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розміщений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону (п. 61 постанови від 22.06.2021 №200/606/108 та п. 179 постанови від 23.11.2021 №359/3373/16-ц.)
В силу вимог ч. 1 ст. 3 ЗК України в спірних земельних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (ч. 4 ст. 376 ЦК України) спеціальним законом є ЗК України, імперативна норма ч. 2 ст. 212 якого підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, пов`язаних із встановленням суб`єктного складу осіб, зобов`язаних повернути власнику землі самовільно зайняті земельні ділянки, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, а в іншій частині, не врегульованій ЗК України, можуть застосовуватися норми ЦК України, зокрема ст. 376 цього Кодексу.
Адже, на відміну від положень ч. 4 ст. 376 ЦК України, які обмежують коло осіб, зобов`язаних знести об`єкт самочинного будівництва, їх забудовником (колишнім або теперішнім), норма ч. 2 ст. 212 ЗК України суттєво розширює суб`єктний склад зобов`язаних осіб за рахунок громадян і юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки та до яких вочевидь можна віднести осіб, які придбали об`єкт самочинного будівництва в забудовника й зареєстрували право власності на такий об`єкт.
Колегія суддів наголосила, що як Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, так і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зараз дотримуються усталеної позиції в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 915/1439/21). 

Відповідач, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції зазначає про те, що він не будував, не виконував будівельні роботи, не затверджував проектну документацію, а лише у передбачений законом спосіб та у законному порядку придбав право власності на об`єкти нерухомості.
З вказаного приводу колегія суддів звертає увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 щодо визначення належного відповідача за позовом власника земельної ділянки про знесення об`єкта самочинного будівництва:
« 163. Відповідно до частини другої статті 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
164. Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.
165. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.
166. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.
167. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
168. Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).
169. Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.
170. Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.
171. Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.
172. На об`єкт самочинного будівництва не виникає право власності як на нерухому річ (згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього). Зміна правового режиму самочинного будівництва може бути здійснена виключно на підставі рішення суду в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України.
173. Частиною четвертою статті 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.
177. Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).».
Оскільки домоволодіння є самочинним будівництвом, а відповідачем не набуте право власності на таке майно та з огляду на відсутність прийнятого рішення Київською міською радою щодо передачі земельної ділянки під домоволодіння розміщеного по вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі міста Києва у власність чи користування, то, як цілком вірно встановлено судом першої інстанції, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання його знести узгоджується із наведеними положеннями ЗК України та приписами частини четвертої статті 376 ЦК України.

Відповідач, серед іншого, посилається на те, що він є добросовісним набувачем спірного майна.
З вказаного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України; близькі за змістом приписи викладені у ч. 1 ст. 321 ЦК України.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 зауважила, що у кожному випадку, коли володіючий власник просить про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом демонтажу спорудженого на ній об`єкта нерухомості, суд має перевіряти правомірність втручання держави у права на повагу до житла та мирного володіння на цей об`єкт шляхом його демонтажу, а саме: наявність підстави для такого втручання у законодавстві, легітимність мети цього втручання (його відповідність цілям, визначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції та абзаці другому статті 1 Першого протоколу до Конвенції) та пропорційність демонтажу відповідній меті (можливість досягнення останньої проведенням демонтажу за відсутності менш обтяжливих для відповідача способів захисту прав позивача). Залежно від результату такої перевірки суд вирішує питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову. При цьому у разі його задоволення відшкодування особі вартості майна, що підлягає демонтажу, не є можливим за відсутності для цього юридичних підстав (зокрема, правомірності його спорудження, добросовісності набуття права на нього, заявлення вимоги про відшкодування та її обґрунтованості).
На необхідності дослідження добросовісності набуття спірного майна як підстави для позбавлення особи права власності наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, пропорційності втручання у мирне володіння - у постановах Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 910/5702/17 та від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18, а на оцінці добросовісності дій особи - у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц, від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц та від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, добросовісність набувача майна підлягає оцінці через призму його можливості та обов`язку з`ясувати, чи були наявні правові підстави для набуття попереднім власником права власності на майно та чи здійснено його набуття відповідно до закону.
При цьому суд оцінює, чи мав набувач об`єктивну можливість і чи був він зобов`язаний здійснити таку перевірку перед укладенням правочину.
Відсутність такої перевірки, особливо якщо особа мала всі необхідні засоби та обставини для її здійснення, виключає добросовісність набуття майна та не може породжувати законні очікування щодо збереження такого майнового статусу. Цей підхід корелюється з принципом правової визначеності, який гарантує, що особа не може розраховувати на захист права власності, якщо її набуття не відповідає фундаментальним вимогам законності.
Колегія суддів зазначає, що відповідач мав можливість і повинен був дослідити правові підстави набуття попереднім власником права власності на спірне майно, перевірити законність відведення земельної ділянки, а також наявність необхідної дозвільної документації. Враховуючи, що така перевірка є звичною та очікуваною дією з боку обачного суб`єкта господарювання, посилання набувача на добросовісність у даному випадку є необґрунтованим.
Відповідно до статті 13 Конституції України, власність зобов`язує. Це положення відображає соціальну функцію власності, підкреслюючи, що право власності передбачає не лише можливість володіння, користування та розпорядження майном, але й відповідальність власника перед суспільством.
У контексті зазначеного особа, яка набуває право на майно, повинна дотримуватись розумних стандартів обачності, оскільки сама по собі державна реєстрація права власності є спростовною презумпцією, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд.
Отже, відповідач не може бути визнаний добросовісним набувачем, в розумінні положень ст. 388 ЦК України, оскільки міг і повинен був бути обізнаним про неможливість набуття права власності на майно за відсутності правовстановлюючих документів як на земельну ділянку під майно, так і на саме майно, оскільки жодних доказів наявності будь-яких документів на спірне нерухоме майно та, відповідно, права на таке майно у ОСОБА_1 до матеріалів справи не надано.
Оцінюючи питання пропорційності втручання, слід враховувати, що воно повинно бути обґрунтованим, необхідним у демократичному суспільстві та не покладати на особу надмірного індивідуального тягаря.
Врахувавши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що набувач спірного майна не може вважатися добросовісним, оскільки він мав об`єктивну можливість перевірити правові підстави його набуття, проте цього не зробив. У контексті практики ЄСПЛ відсутність належної обачності з боку набувача виключає виникнення у нього обґрунтованих очікувань щодо збереження такого майнового статусу. Отже, втручання у право власності відповідача у цій справі не порушує принципу пропорційності, оскільки воно не створює для нього надмірного тягаря, а слугує забезпеченню законних прав іншого власника земельної ділянки.
Враховуючи зазначене, вимога про знесення самочинно збудованої споруди є обґрунтованою, оскільки вона ґрунтується на нормах національного законодавства, переслідує легітимну мету захисту прав власника земельної ділянки та є необхідною у демократичному суспільстві. Такий підхід відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки забезпечує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи, яка зазнає втручання.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, серед іншого:
- задоволено клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових документів та роз`яснення питань поставлених на вирішення експерта;
- долучено до матеріалів справи надані учасниками справи документи необхідні експерту для проведення призначеної у справі № 910/5391/24 судової земельно-технічної експертизи, а також необхідні роз`яснення, на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025;
- задоволено клопотання Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Бриз" про уточнення питань, поставлених судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24 задовольнити та поставити на вирішення судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України оновлений перелік питань: 
« 1. Чи розміщено об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Дамбова, 35 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34739681), право власності на який належить ОКЖК "БРИЗ" (код ЄДРПОУ 37046962) на ділянках 8000000000:66:054:0013, 8000000000:66:054:0014 8000000000:66:054:0015, 8000000000:66:054:0016, 8000000000:66:054:0017, 8000000000:66:054:0018, 8000000000:66:054:0019, 8000000000:66:054:0020? 
2. Чи сформовано земельні ділянки, зареєстровані в ДЗК з визначеними кадастровими номерами за рахунок земельних ділянок з обліковими кодами 66:054:0030, 66:054:0031, 66:054:0032, 66:054:0033, 66:054:0034, 66:054:0035, 66:054:0036 в межах кварталу 66:054 згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель на території кадастрового кварталу 66:054 обмеженого р. Десенка (Чорторий), вул. Дамбова та Русанівською протокою Дніпровському районі м. Києва, розробленою Комунальним підприємством "Київський інститут земельних відносин Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)?" 
3. Чи розміщено парк культури і відпочинку "Урочище "Горбачиха" та/або ландшафтний заказник місцевого значення "Урочище "Горбачиха" на земельних ділянках, зареєстрованих в ДЗК з визначеними кадастровими номерами? 
4. Чи розміщено об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Дамбова, 35 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34739681), право власності на який належить ОКЖК "БРИЗ" (код ЄДРПОУ 37046962) в межах парку культури і відпочинку "Урочище "Горбачиха" та/або ландшафтного заказника місцевого значення "Урочище "Горбачиха?»
- зупинено апеляційне провадження у справі № 910/5391/24 до надання висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи.
Висновком експертів від 03.03.2026 № 6462/25-11 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи у справі № 910/5391/24 встановлено, що:
- надати відповідь на питання 1 та 2 не вбачається за можливе, оскільки в матеріалах судової справи відсутні координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок з кадастровими номерами 8000000000:66:054:0013, 8000000000:66:054:0014 8000000000:66:054:0015, 8000000000:66:054:0016, 8000000000:66:054:0017, 8000000000:66:054:0018, 8000000000:66:054:0019, 8000000000:66:054:0020, які визначені відповідною документацією із землеустрою та/або які внесені до бази даних Державного земельного кадастру, і клопотання експерта про надання цих координат не задоволено;
- надати відповідь на питання 3 не вбачається за можливе, оскільки:
1) в матеріалах судової справи відсутні координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок з кадастровими номерами 8000000000:66:054:0013, 8000000000:66:054:0014 8000000000:66:054:0015, 8000000000:66:054:0016, 8000000000:66:054:0017, 8000000000:66:054:0018, 8000000000:66:054:0019, 8000000000:66:054:0020, які визначені відповідною документацією із землеустрою та/або які внесені до бази даних Державного земельного кадастру, і клопотання експерта про надання цих координат не задоволено;
2) в межах міста Києва відсутній такий об`єкт благоустрою як «парк культури і відпочинку «Урочище «Горбачиха»;
3) в матеріалах судової справи відсутні:
а) розпорядчі акти про оголошення території урочища «Горбачиха» ландшафтним заказником місцевого значення «Урочище «Горбачиха»; 
б) документація, розроблена у встановленому порядку, якою визначені межі такого об`єкту природно-заповідного фонду, як ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище «Горбачиха»; 
в) графічні матеріали, які є складовою відповідної документації та які складені у відповідному масштабі та на яких відображений контур (периметр) території ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище «Горбачиха» і необхідна інформація, з використанням якої можливо визначити географічне положення цього заказника на земній кулі;
3) не задоволено клопотання експерта про надання графічних матеріалів на яких відображені межі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище «Горбачиха», які є складової відповідної документації та які складені у відповідному масштабі та на яких відображений контур (периметр) території цього заказника і необхідна інформація, з використанням якої можливо визначити географічне положення заказника на земній кулі;
- надати відповідь на питання 4 не вбачається за можливе, оскільки:
1) в межах міста Києва відсутній такий об`єкт благоустрою як «парк культури і відпочинку «Урочище «Горбачиха»;
2) матеріалах судової справи відсутні:
а) розпорядчі акти про оголошення території урочища «Горбачиха» ландшафтним заказником місцевого значення «Урочище «Горбачиха»;
б) документація, розроблена у встановленому порядку, якою визначені межі такого об`єкту природно-заповідного фонду, як ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище «Горбачиха»;
в) графічні матеріали, які є складової відповідної документації та які складені у відповідному масштабі та на яких відображений контур (периметр) території ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище "Горбачиха" і необхідна інформація, з використанням якої можливо визначити географічне положення цього заказника на земній кулі;
3) в) графічні матеріали, які є складовою відповідної документації та які складені у відповідному масштабі та на яких відображений контур (периметр) території ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище «Горбачиха» і необхідна інформація, з використанням якої можливо визначити географічне положення цього заказника на земній кулі;
г) не задоволено клопотання експерта про надання графічних матеріалів на яких відображені межі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище «Горбачиха», які є складової відповідної документації та які складені у відповідному масштабі та на яких відображений контур (периметр) території цього заказника і необхідна інформація, з використанням якої можливо визначити географічне положення заказника на земній кулі.
Як вбачається з матеріалів справи:
- на виконання Міської цільової програми використання та охорони земель міста Києва на 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 04.12.2018 № 229/6280, рішення Київської міської ради від 10.09.2015 №985/1822 «Про інвентаризацію земель м. Києва», на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель на території кадастрового кварталу 66:054, обмеженого р. Десенка (Чорторий), вул. Дамбова та Русанівською протокою у Дніпровському районі м. Києва розробленої комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» (а.с. 66-233 т. 1), у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:66:054:0016 (м. Київ, Дніпровський район, урочище Горбачиха), загальною площею 12,5415 га (а.с. 5-13, 45-46 т. 2), до складу якої входять земельні ділянки за кадастровими номерами: 8000000000:66:054:0013 площею 0,0251га, 8000000000:66:054:0014 площею 0,0039 га, 8000000000:66:054:0015 площею 0,0095 га, 8000000000:66:054:0017 площею 0,0186 га, 8000000000:66:054:0018 площею 0,0102 га, 8000000000:66:054:0019 площею 0,0148 га та 8000000000:66:054:0020 площею 0,0037 га (вул. Дамбова, 35 у Дніпровському районі м. Києва) категорія земель визначена як землі водного фонду; вид цільового призначення: 10.08 Для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; вид їх використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; вид обмеження у використанні земельних ділянок, зокрема: зона особливого режиму забудови, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, водоохоронна зона, прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах, охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини;
- Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 29.03.2024 №2723-24 (а.с. 121-122 т. 2) на запит Дніпровської окружної прокуратуру м. Києва (лист від 22.03.2024№50-2277вих-24) зазначив, зокрема, що з урахуванням картографічних матеріалів Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням КМР від 13.07.2005 №806/3381 (зі змінами та доповненнями) земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:66:054:0013-8000000000:66:054:0020 розташовані в межах території парку відпочинку урочище «Горбачиха», віднесеного до озеленених території загального користування м. Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам. Згідно з пунктом 12 додатку 3 до рішення КМР народних депутатів від 17.02.1994 №14 (зі змінами згідно рішення КМР від 09.01.2006 №628/3089) урочище «Горбачиха» площею 32,0 га включено до переліку цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання;
- згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу огляду Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 04.09.2023 (а.с. 138-155 т. 2) вбачається, що в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:66:054:0016 площею 12,4557 га знаходяться, зокрема, земельні ділянки: з кадастровим номером 8000000000:66:054:0013 площею 0,0251 га, на якій знаходиться будівля літ. «В» (площею 187,2 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0014 площею 0,0039 га на якій знаходиться будівля (сарай) літ. «Е» (площею 8,0 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0015 площею 0,0095 га, на якій знаходиться будівля літ. «Д» (площею 55,5 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0017 площею 0,0186 га, на якій знаходиться будівля літ. «Г» (площею 126,1 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0018 площею 0,0102 га, на якій знаходиться три будівлі (сараї) літ. «Ж, З, И» (загальною площею 23,8 кв.м); з кадастровим номером 8000000000:66:054:0019 площею 0,0148 га, на якій знаходиться двоповерхова будівля літ. «Б» (площею 205,6 кв.м); з кадастровим 8000000000:66:054:0020 площею 0,0037 га на якій знаходиться будівля (будинок охорони) літ. «А» (площею 17,7 кв.м). 
Результати експертизи, з урахуванням перелічених вище доказів не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність визначених законом підстав для оцінки майна як самочинного будівництва.
В постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 зазначено, що «принцип змагальності сторін у господарському судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.».
В постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).».
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, зокрема: технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель на території кадастрового кварталу 66:054, обмеженого р. Десенка (Чорторий), вул. Дамбова та Русанівською протокою у Дніпровському районі м. Києва розробленої комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» (а.с. 66-233 т. 1), лист Департаменту захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.03.2024 №2723-24 (а.с. 121-122 т. 2) протокол огляду Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 04.09.2023 (а.с. 138-155 т. 2), є більш вірогідними для висновків суду на користь задоволення позову прокурора.
З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу «Бриз» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/5391/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських