Справа № 420/21852/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
за участю секретаря Загрійчук О.В.
сторін:
представника позивача за первинним позовом 
та представника відповідача за зустрічним позовом Ляндебурської Н.В.
представника відповідача за первинним позовом 
та представника позивача за зустрічним позовом Терещенка І.І.
розглянувши за правилами загального позовного провадження (у судовому засіданні по суті) адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення накладених штрафних санкцій та зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому позивач просить:
стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно Рішень про накладення штрафних санкцій від 13.03.2025 року №99/4833, №100/4833, №101/4833, №102/4833 - у розмірі на загальну суму 13566 грн 00 коп. (тринадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень нуль копійок) до державного бюджету України.
Ухвалою суду від 08.07.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).
26.03.2026 року до суду за вхід. №33106/26 від представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення штрафу №99/4833 від 13 березня 2025 року;
визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення штрафу №100/4833 від 13 березня 2025 року;
визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення штрафу №101/4833 від 13 березня 2025 року;
визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення штрафу №102/4833 від 13 березня 2025 року.
Разом зі зустрічною позовною заявою подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Ухвалою суду від 06.04.2026 поновлено ФОП ОСОБА_1 строк для подання зустрічного позову. Прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.04.2026.
Документ в електронному вигляді «Ухвала перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження (п.2 ч.4 ст.260 КАСУ)» від 06.04.26 по справі №420/21852/25 надіслано одержувачу – Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві в його електронний кабінет.
Документ доставлено до електронного кабінету: 06.04.26 16:16
Дата отримання судом повідомлення про доставлення до електронного кабінету: 06.04.26 16:49
Таким чином, відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 06.04.26 строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк, а також станом на час розгляду справи до суду не надходив.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві зазначено, що відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за результатами розгляду справи прийняті Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу:
Рішення від 13.03.2025 року №100/4833 – за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, відповідно до вимог ч.2, ст.26 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 1700 грн.
Рішення від 13.03.2025 року №99/4833 – за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами у відповідності до вимог абзацу 1 ч.4 ст.8 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 5083 грн.
Рішення від 13.03.2025 року №102/4833 – за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, відповідно до вимог ч.2, ст.26 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 1700 грн.
Рішення від 13.03.2025 року №101/4833 – за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами у відповідності до вимог абзацу 1 ч.4 ст.8 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 5083 грн.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 13.03.2025 року №99/4833, №100/4833, №102/4833, №103/4833 були відправлені засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців: АДРЕСА_1 . Відповідно до конверту за Трекінг номером №0601125023901, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 13.03.2025 року №99/4833, №100/4833,№101/4833, №101/4833 було повернуто позивачу 09.04.2025 р.
Виникнення спірних правовідносин обумовлено несплатою ФОП ОСОБА_1 штрафу, застосованого до неї рішеннями ГУ Держпродспоживслужби внаслідок порушення законодавства про рекламу.
Пунктом 20 Порядку №693 визначено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.
Несплата штрафних санкцій і стала підставою для звернення до суду.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначено, що Закон України «Про рекламу» та Порядок №693 не містять правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу.
А на правовідносини у сфері контролю за дотриманням законодавства України про рекламу поширюються приписи Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Поширення на правовідносини у сфері контролю за дотриманням законодавства України про рекламу приписів Закону №877-V знаходить своє підтвердження і у висновках Верховного Суду у постановах від 23.09.2021 у справі №826/24133/15, від 22.06.2022 у справі №810/3148/17.
Закон України «Про рекламу» не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу. Ці правовідносини можуть бути врегульовані виключно Законом №877-V. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону №877-V, які регулюють процедуру проведення державного нагляду за дотриманням законодавства про рекламу.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.09.2021 по справі №826/24133/15, від 22.06.2022 у справі №810/3148/17, від 17.01.2023 у справі №826/9936/17, від 11.07.2024 у справі №620/4425/23, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно матеріалів справи, накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на ФОП ОСОБА_1 фактично відбулось за відсутності відповідного наказу, прийнятого в порядку статті 7 Закону №877-V щодо контролю за дотриманням законодавства України про рекламу. Вказане підтверджується відсутністю розпорядчих документів на здійснення контролю у цій сфері.
Також представник позивача наголошує на істотному процесуальному порушені, допущеному ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві при направленні документів Позивачу за зустрічним позовом (ФОП ОСОБА_1 ), яке позбавило її можливості реалізувати право на захист та надати пояснення.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрована 04.07.2014 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 25560000000112136. З моменту державної реєстрації місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з ФОП) та контактні дані ФОП є незмінними і відповідають: АДРЕСА_2 (підтверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті громадянина України від 07.02.2006 року та даними ЄДР).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755-IV місцезнаходженням фізичної особи - підприємця є адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з нею. У ЄДР також внесено номер телефону для здійснення зв`язку: НОМЕР_1 .
Незважаючи на відкритість та доступність цих відомостей у ЄДР, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві свідомо направляло усі документи (вимоги, повторні вимоги, запрошення на розгляд справи, рішення про накладення штрафу тощо) на завідомо неправильну адресу - АДРЕСА_3 (без зазначення корпусу 5) та використовувало завідомо чужий номер телефону НОМЕР_2 , який ніколи не належав і не належить Позивачу за зустрічним позовом.
Внаслідок направлення документів на завідомо неправильну адресу та неправильний номер телефону ФОП ОСОБА_1 була позбавлена будь-якої можливості ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення, документи щодо вартості реклами та взяти участь у розгляді справи.
При цьому в попередніх висновках та протоколах ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві безпідставно вказує, що «Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 проігноровано вимоги…, ….свідчить про ухиляння від виконання вимог….», чим штучно створює підстави для застосування санкцій за ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу».
Таке грубе порушення процедури повідомлення суб`єкта господарювання є самостійною підставою для визнання Рішень від 13.03.2025 року №99/4833, №100/4833, №101/4833, №102/4833 протиправним та їх скасування.
Крім викладеного представник позивача стверджує, що ФОП ОСОБА_1 не є рекламодавцем, виробником чи розповсюджувачем вказаної реклами відповідно до визначень ст. 1 Закону №270/96-ВР. Її діяльність обмежується суборендою приміщення площею лише 2,00 кв.м для продажу годинників та біжутерії.
Ухвалою суду від 22.04.2026, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 13.05.2026.
Ухвалою суду від 13.05.2026 зупинено провадження по адміністративній справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до ФОП ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій та зустрічним позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафу до 09.06.2026 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.
09.06.2026 за вхід.№ЕС/63810/26 надійшли пояснення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, в яких зазначено:
посилання позивача за зустрічним позовом на Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V не спростовують законності спірних рішень, оскільки процедура розгляду справ про порушення законодавства про рекламу є самостійною спеціальною процедурою, прямо передбаченою Законом України «Про рекламу»;
позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що інформація про порушення законодавства про рекламу була отримана під час позапланового заходу державного нагляду (контролю), який, на його думку, проведено з порушенням вимог Закону №877-V. Зазначені доводи є безпідставними. Предметом розгляду у даній справі є законність рішень про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, а не правомірність окремого заходу державного нагляду (контролю). Сам по собі факт виявлення інформації про порушення законодавства про рекламу не свідчить про незаконність подальшого розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та не є безумовною підставою для скасування прийнятих рішень;
під час розгляду справи органом контролю були досліджені всі наявні документи та відомості, необхідні для встановлення суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з поширенням відповідної реклами. Висновки, викладені у рішеннях №99/4833, №100/4833, №101/4833 та №102/4833 від 13.03.2025, ґрунтуються на сукупності зібраних доказів та фактичних обставин, встановлених під час розгляду справи;
Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві під час розгляду справи було дотримано вимог Закону України «Про рекламу» та Порядку №693. Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи та мав можливість реалізувати свої процесуальні права, надати пояснення, документи та заперечення.
Судове засідання, призначене на 09.06.2026, відкладено на 18.06.2026.
Судове засідання, призначене на 18.06.2026, відкладено на 29.06.2026.
В судовому засіданні 29.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ФОП ОСОБА_1 зареєстрована 04.07.2014 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - НОМЕР_3 (Виписка ЄДР наявна у справі).
Адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з ФОП, та контактні дані ФОП відповідають: АДРЕСА_2  (підтверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті громадянина України від 07.02.2006 року та даними ЄДР).
У ЄДР також внесено номер телефону для здійснення зв`язку: НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що фахівцем Головного управління встановлено розповсюдження за адресою : АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL») реклами магазину «GUESS» з умовною назвою «До - 50 % на все» та «До -50% на все» (великий монітор) з ознаками порушення вимог абзацу 1 частини 4 статті 8 Закону.
Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві надіслало ФОП ОСОБА_1 . Вимоги №06.6/13916, №06.6/13918 від 19.12.2025 з вимогою надати до 07.01.2025 на електронну пошту та в подальшому поштову (вул. Волинська,12 м. Київ, 03151) адреси наступні документи: пояснення, копію витягу по державну реєстрацію, затвердженні макети реклами, документальні підтвердження вартості розповсюдженої реклами (договори з виробником реклами, розповсюджувачем, акти виконаних робіт, квитанції про сплату тощо), а також іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення.
Дані вимоги, були повернуті позивачу в зв`язку з закінченням терміну зберігання.
27.01.2025 року ФОП ОСОБА_1 було надіслано Повторні вимоги за №06.6/969 та №06.6/971 з вимогою надати до 11.02.2025 на електронну пошту та в подальшому поштову ( АДРЕСА_5 ) адреси документи вказані у вимогах №06.6/13916, №06.6/13916 від 19.12.2025.
Повторні вимоги повернуті 13.02.2025 відповідно до Довідки про закінчення/повернення Укрпошти за закінченням терміну зберігання відстеження за Трекінг номеру №0601105824894.
27.02.2025 року посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві складено Протокол про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 про наявні ознаки порушення вимог частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу», а саме: неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотримання вимог законодавства про рекламу, документального підтвердження вартості розповсюдженої ФОП ОСОБА_1 реклами магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з умовною назвою «До - 50% на все» за адресою: АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL»).
27.02.2025 року посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві складено Протокол про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 про наявні ознаки порушення вимог частини абзацу 1, частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме: розповсюдження ФОП ОСОБА_1 реклами магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з умовною назвою «До - 50% на все» за адресою: АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL») не містить відомості про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію.
27.02.2025 року посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві складено Протокол про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 про наявні ознаки порушення вимог частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу», а саме: неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотримання вимог законодавства про рекламу, документального підтвердження вартості розповсюдженої ФОП ОСОБА_1 реклами магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з умовною назвою «До - 50% на все» (великий монітор) за адресою: АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL»).
27.02.2025 року посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві складено Протокол про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 про наявні ознаки порушення вимог частини абзацу 1, частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме: розповсюдження ФОП ОСОБА_1 реклами магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з умовною назвою «До - 50% на все» (великий монітор)за адресою: АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL») не містить відомості про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію.
27.02.2025 року відносно ФОП ОСОБА_1 щодо реклами магазину «GUESS» з умовною назвою «До - 50% на все» та «До - 50% на все» (великий монітор) за адресою: АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL») складені Рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу у відповідності на підставі Протоколу про порушення законодавства про рекламу, з ознаками порушення вимог частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу», а саме: неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотримання вимог законодавства про рекламу, документального підтвердження вартості розповсюдженої реклами.
27.02.2025 року відносно ФОП ОСОБА_1 щодо реклами магазину «GUESS» з умовною назвою «До - 50% на все» та «До - 50% на все» (великий монітор) за адресою: : м. Київ, вул. Берковецька, 6Д (ТРЦ «LAVINA MALL») складені Рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу у відповідності на підставі Протоколу про порушення законодавства про рекламу, з ознаками порушення вимог абзацу 1 ч.4 статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме: реклама не містить відомості про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію.
03.03.2025 року Позивачем надіслано Відповідачу запрошення №06.6/2573 на розгляд справ, призначених на 13.03.2025 року о 11.00 год у приміщенні Головного управління, за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 12, перший поверх.
Запрошення повернуто позивачу 25.03.2025, відповідно до Довідки про закінчення/повернення Укрпошти за закінченням терміну зберігання відстеження за Трекінг номером №0601118898080.
13.03.2025 року начальником відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Шумаком О. винесено на розгляд керівництву Головного управління попередні висновки та матеріали справи для прийняття рішення, про що складено протоколи засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу: Протоколом №99 від 13.03.2025, Протоколом №100 від 13.03.2025, Протоколом №101 від 13.03.2025, Протоколом №102 від 13.03.2025.
Відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за результатами розгляду справи прийняті Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу:
Рішення від 13.03.2025 року №100/4833 – за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, відповідно до вимог ч.2 ст.26 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 1700 грн.;
Рішення від 13.03.2025 року №99/4833 – за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами у відповідності до вимог абзацу 1 ч.4 ст.8 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 5083 грн.;
Рішення від 13.03.2025 року №102/4833 – за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, відповідно до вимог ч.2 ст.26 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 1700 грн.;
Рішення від 13.03.2025 року №101/4833 – за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами у відповідності до вимог абзацу 1 ч.4 ст.8 ЗУ «Про рекламу» та накладено штраф у розмірі 5083 грн.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Права і свободи людини, гарантії щодо них визначають зміст та спрямованість діяльності держави. Ст. 55 Конституції України проголошує: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб».
Безперечно, забезпечити надійний захист прав і свобод людини та громадянина може тільки судова система, яка діє виключно на засадах законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності судового процесу, змагальності сторін, додержання презумпції невинуватості тощо, в умовах незалежності і недоторканності суддів. Тому серед правових засобів захисту суб`єктивних прав і свобод людини та громадянина одним із найефективніших є судовий захист.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судовий контроль не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.
Спірним питанням у даній справі є дотримання правової процедури при проведенні контролю за дотриманням законодавства у сфері реклами на території м. Києва; належне/неналежне повідомлення особи про необхідність надання документів та про хід заходу; встановлення реального суб`єкта, до якого застосовані вимоги ЗУ «Про рекламу».
Як стверджувала представник ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві в процесуальних заявах та в судовому засіданні, під час розгляду справи було дотримано вимог Закону України «Про рекламу» та Порядку №693.
Натомість представник ФОП ОСОБА_1 наголошував на тому, що Закон України «Про рекламу» та Порядок №693 не містять правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу. А на правовідносини у сфері контролю за дотриманням законодавства України про рекламу поширюються приписи Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Суд, оцінюючи доводи представників, наголошує на наступному.
Правові засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, регулює Закон України від 03.07.1996 №270/96-ВР «Про рекламу» (далі Закон №270/96-ВР).
Відповідно до ст.1 Закону №270/96-ВР реклама інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; знижка тимчасове зменшення ціни товару, яке надається покупцям (споживачам); рекламодавець особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження.
Згідно з ч.4 ст.8 Закону №270/96-ВР реклама про зниження ціни на товар, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також про співвідношення розміру нової ціни до попередньої ціни реалізації товару або про розмір знижки.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, щодо захисту прав споживачів реклами.
Частиною 2 ст.26 Закону №270/96-ВР визначено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Згідно з ч.3 ст.26 Закону №270/96-ВР розгляд і вирішення адміністративних справ, передбачених цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №270/96-ВР відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть, зокрема, рекламодавці, винні у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами, в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту.
Згідно з ч.4 ст.27 Закону №270/96-ВР центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у ст.26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на рекламодавців за вчинення дій, передбачених п.1 ч.2 цієї статті, у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами.
Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №270/96-ВР вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.
Частиною 8 ст.27 Закону №270/96-ВР встановлено, що рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до підп.9 п.4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі Положення №667), Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами. Згідно з п.7 Положення №667 Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Механізм накладення Держпродспоживслужбою та її територіальними органами на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами штрафів за порушення законодавства про рекламу визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі Порядок №693).
Відповідно до п.2 цього Порядку підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Держпродспоживслужба та її територіальні органи уповноважені здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу та, у разі встановлення порушень таких вимог, приймати відповідні рішення, у тому числі про накладення штрафу. При цьому рішення про накладення штрафу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно центральним органом виконавчої влади Держпродспоживслужбою.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є те, чи поширюються на здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу вимоги Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон №877-V), та чи є недотримання таких вимог підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Закон №877-V визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). Відповідно до ст.2 цього Закону його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно зі ст.1 Закону №877-V заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Суд зазначає, що оформлення таких документів, як акт перевірки, направлення на перевірку, повідомлення про перевірку, наказ на проведення перевірки, законодавством про рекламу не передбачено. Виявлення ознак порушення законодавства про рекламу ані Закон №270/96-ВР, ані інші акти законодавства не пов`язують із обов`язковим проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю.
07.04.2025 Верховний Суд ухвалив постанову у справі №280/275/24, в якій досліджено питання застосування Закону №877-V при реалізації Держпродспоживслужбою та її територіальними органами повноважень з контролю за дотриманням суб`єктами законодавства про рекламу. Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону №877-V; лише у випадку, якщо орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу, така перевірка набуває ознак заходу державного нагляду в розумінні Закону №877-V і має супроводжуватися дотриманням його процедур. Верховний Суд також звернув увагу, що Закон №270/96-ВР є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням, і не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом №877-V (видача наказу чи оформлення направлення), а зосереджений на матеріальних аспектах виявленні порушень і застосуванні санкцій.
Суд відхиляє посилання позивача на правові висновки Верховного Суду у справах №826/24133/15 (постанова від 23.09.2021) та №810/3148/17 (постанова від 22.06.2022), згідно з якими на правовідносини у сфері контролю за дотриманням законодавства про рекламу поширюються норми Закону №877-V.
Висновки Верховного Суду, викладені у зазначених постановах, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, адже такі висновки викладені за іншого правового врегулювання, а саме за редакції Закону №270/96-ВР та Порядку №693, що діяли до набрання чинності змінами, якими розгляд справ про порушення законодавства про рекламу підпорядковано Закону України «Про адміністративну процедуру», а відтак не підлягають застосуванню.
Крім того, за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення подібних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у спірних правовідносинах є висновок, сформульований у постанові від 07.04.2025 у справі №280/275/24.
У справі, що розглядається, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач або його територіальний орган витребовували у позивача документи, що виходять за межі предмета контролю за дотриманням законодавства про рекламу та стосувалися б перевірки її господарської діяльності.
Вимоги №06.6/13916, №06.6/13918 від 19.12.2024 та №06.6/969, №06.6/971 від 27.01.2025 спрямовані на з`ясування обставин виявленого порушення та встановлення вартості розповсюдженої реклами, необхідної для обчислення розміру штрафу відповідно до ст.27 Закону №270/96-ВР. За таких обставин здійснений відповідачем контроль не набув ознак заходу державного нагляду (контролю) у розумінні Закону №877-V, а відтак відсутність наказу (рішення, розпорядження), посвідчення (направлення), службового посвідчення та акта за уніфікованою формою не свідчить про порушення процедури та не може бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Натомість, правові норми, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про рекламу врегульовані Законом України «Про адміністративну процедуру» (статті 1, 3, 36, 37 Закону).
Таким чином, Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом України «Про рекламу» та Порядком №693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу та, відповідно, здійснює розгляд і вирішення адміністративних справ, передбачених цим Законом, відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а тому суд доходить висновку про відсутність зі сторони відповідача порушення порядку проведення планового чи позапланового державного контролю за дотриманням законодавства про рекламу, про які наголошено представником позивача за зустрічним позовом при обґрунтуванні підстав позову.
З огляду на викладене, доводи представника Марфіної Н.І. про те, що накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу відбулося за відсутності заходу державного нагляду (контролю) з дотриманням вимог Закону №877-V, є помилковими та спростовуються вищенаведеним.
Щодо покликань представника позивача за зустрічним позовом також і на припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», що визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», то суд також оцінює їх критично, оскільки в даному випадку це не стосується регулювання питання здійснення заходів щодо дотриманням законодавства про рекламу.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу та провадженні у справі за ознаками порушення законодавства про рекламу відносно позивача Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві діяло в межах повноважень та у відповідності з порядком, визначеним наведеними нормами законодавства.
Щодо процесуальних порушень, допущених ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві при направленні документів Позивачу за зустрічним позовом (ФОП ОСОБА_1 ) суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована 04.07.2014 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 25560000000112136 (Виписка ЄДР наявна у справі).
З моменту державної реєстрації місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з ФОП) та контактні дані ФОП є незмінними і відповідають: АДРЕСА_2  (підтверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті громадянина України від 07.02.2006 року та даними ЄДР).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755-IV, місцезнаходженням фізичної особи - підприємця є адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з нею. У ЄДР також внесено номер телефону для здійснення зв`язку:  НОМЕР_1 .
Незважаючи на відкритість та доступність цих відомостей у ЄДР, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві направляло усі документи: Вимоги №06.6/13916, №06.6/13918 від 19.12.2024 та №06.6/969, №06.6/971 від 27.01.2025, запрошення на розгляд справ №06.6/7573 від 03.03.2025, Рішення від 13.03.2025 року №100/4833, Рішення від 13.03.2025 року №99/4833, Рішення від 13.03.2025 року №102/4833, Рішення від 13.03.2025 року №101/4833 на неправильну адресу -  АДРЕСА_3 (без зазначення корпусу 5) та використовувало невідомий телефону  НОМЕР_2 .
При цьому, ГУ Держпродспоживслужби у додатках до позовної заяви надали витяг з ЄДР, в якому містяться коректна адреса та номер телефону ФОП ОСОБА_1 .
Такі дії прямо суперечать вимогам ст. 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» №2073-IX (далі – Закон №2073-IX ), згідно з якою запрошення, повідомлення та поштові відправлення (у тому числі рішення про накладення штрафу) надсилаються на адресу місцезнаходження (місця проживання) особи або іншу адресу, яку особа вказала для офіційного листування. Поштове відправлення вважається врученим лише за умови дотримання цього порядку.
Згідно ч.1. ст. 75 Закону №2073-IX, адміністративний акт (рішення про штраф) доводиться до відома особи шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення саме за зареєстрованою адресою.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 16.09.2025 у справі №420/31843/24.
У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №826/13000/18 закладено доктрину «правова процедура» (від англ. fairprocedure), яка є складовою принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до державних правових актів.
Вказана доктрина правової процедури по суті була використана в практиці Конституційного Суду України. У рішеннях від 28 лютого 2018 року про визнання неконституційним закону про мову та від 26 квітня 2018 року про визнання неконституційним закону про референдум Конституційний Суд України, вказавши на прямий зв`язок дотримання «належної процедури» та гарантій прав і законних інтересів людини і громадянина, фактично надав процедурним принципам владного обов`язкового значення. Тобто, якщо було порушено належну правову процедуру в парламенті чи в іншому органі публічної влади — немає сенсу перевіряти змістову частину відповідного акта, оскільки він є нікчемним.
Доктрина «правова процедура» є найдавнішим і кардинальним принципом обмеження влади, записаним у статті 39 Великої хартії вольностей (1215). Завдяки цьому принципу пізніше «закон країни» став розглядатися як синонім «дотримання належної правової процедури».
Обираючи переклад доктрини fair procedure як «правова процедура», Касаційний адміністративний суд виходив із сутнісного розуміння поняття «право».
Саме поняття «право» (англ. law) охоплює не лише конституції, міжнародне право, статутне право та підзаконні акти, а й також — де доречно — суддєстворене право (judge-made law), як-то норми загального права (всі вони — зобов`язальної природи).
Викладене дозволяє вжити поняття «правова процедура», що цілком охоплюється розумінням rule of law — принципом верховенства права (або мірилом правовладдя). Про це йдеться в зазначеному коментарі до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя».
Засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права. Позаяк законність висунуто щодо дій посадовців публічної влади, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень і, як наслідок — дотримувалися процесових і матеріальних приписів права (пункт 45 згаданого коментаря).
Таким чином, дотримання процесових, у тому числі, процедурних норм, є юридичною вимогою, згідно з якою держава, яка керується принципом верховенства права (мірило правовладдя), повинна поважати і враховувати права особи, а також визначати процедурні межі здійснення повноважень органами публічної влади.
Варто знати, що доктрина «правова процедура» міститься в статті 6 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Вказана Конвенція є невід`ємною частиною українського національного законодавства, і її положення корелюють з положеннями Конституції України. Так, положення частини 1 статті 6 Конвенції співвідносяться з положеннями статті 129 Конституції України, які й містять основні принципи здійснення судочинства і можуть виступати за аналогією також критеріями (стандартами) для перевірки дотримання правової процедури.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Повертаючись до обставин даної справи, суд наголошує, що ФОП ОСОБА_1 . Вимоги №06.6/13916, №06.6/13918 від 19.12.2024 та №06.6/969, №06.6/971 від 27.01.2025, запрошення на розгляд справ №06.6/7573 від 03.03.2025, Рішення від 13.03.2025 року №100/4833, Рішення від 13.03.2025 року №99/4833, Рішення від 13.03.2025 року №102/4833, Рішення від 13.03.2025 року №101/4833 не отримувала через допущення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві істотного (фундаментального) процесуального порушення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Направлення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві поштових направлень на неправильну адресу -  АДРЕСА_3 (без зазначення корпусу 5) позбавило ФОП ОСОБА_1 реалізувати право на захист та надання пояснень та документів для об`єктивного встановлення обставин щодо розповсюдження реклами магазину «GUESS» з умовною назвою «До - 50% на все» та «До -50% на все» (великий монітор) за адресою: АДРЕСА_4 (ТРЦ «LAVINA MALL»).
За цих обставин, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві не надав змогу ФОП ОСОБА_1 надати пояснення, що призвело до порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, зокрема:
- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;
- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 813/5802/15, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, суд вважає за необхідно зауважити, що право бути вислуханим під час розгляду його справи, дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.2 КАС України особа має право на участь у процесі прийняття рішення, яке стосується її інтересів.
Право бути почутим, складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.
Разом з тим, сам по собі цей принцип не є формальним. Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.
Разом з цим, суд також встановив, що рішення №99/4833, №100/4833, №101/4833 та №102/4833 прийняті 13.03.2025.
Відповідно до Порядку №693, справа розглядається за участю суб`єкта реклами або його представника (п.8).
Справа розглядається без участі суб`єкта реклами або його представника у разі його неявки за умови його поінформування відповідно до пункту 5 цього Порядку та ненадходження від нього клопотання про перенесення дати та часу розгляду справи, зазначеного в пункті 7 цього Порядку (п. 9).
Пунктом 5 Порядку №693 передбачено, що уповноважена особа з урахуванням положень статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику.
Як вбачається з матеріалів справи, запрошення на розгляд справ №06.0/7573 від 03.03.2025 направлено на адресу: АДРЕСА_3 (без зазначення корпусу 5), що свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 і не могла його отримати.
Поряд з цим, відповідно до рекомендованого повідомлення по вручення за трек-номером 0601118898080, повернення відправнику (за закінченням терміну зберігання) здійснено 20.03.2025, яке отримано ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві 25.03.2025.
Зі встановленого суд висновує, що станом на 13.03.2025 у ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві була відсутня інформація про отримання ФОП ОСОБА_1 запрошення або повернення такого без вручення, що свідчить про порушення суб`єктом владних повноважень п. 8, 9 Порядку №693.
Викладене в цілому свідчить про порушення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві правової процедури, тобто послідовності етапів, стадій вчинення окремих юридично значущих дій, дотримання формально закріпленого порядку здійснення відповідного виду юридичної діяльності.
У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №826/13000/18 зазначено, що правова процедура (fair procedure — справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Також окремою і самостійною підставою для визнання протиправними та скасування рішень є невідповідність спірних рішень ЗУ «Про адміністративну процедуру» в частині вмотивованості.
Відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 №2073-IX (далі - Закон №2073) адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (ч.1 ст.21 Закону №2073).
Як на дату встановлення розповсюдження за адресою: м. Київ, вул.Берковецька, 6Д (ТРЦ «LAVINA MALL») реклами магазину «GUESS» з умовною назвою «До - 50 % на все» та «До - 50% на все»(великий монітор) з ознаками порушення вимог абзацу 1 частини 4 статті 8 Закону, так і на час прийняття відповідачем спірних рішень (13.03.2025) відносини органів виконавчої влади, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ врегульовувалися Законом України "Про адміністративну процедуру" №2073-IX.
Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст.2 Закону України №2073-IX:
- адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
- адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
- адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Статтею 47 Закону України №2073-IX встановлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; 3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні; 4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки; 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.
Згідно ст.52 Закону України №2073-IX адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності. Відповідно до ст.53 Закону №2073-IX доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи, при цьому засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: 1) пояснення учасників адміністративного провадження; 2) документи; 3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; 4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; 5) речі; 6) пояснення свідків; 7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів.
Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваних актів суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.69 Закону України №2073-IX за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт, вимоги до форми і змісту якого встановлені ст.70 і ст.71 Закону України №2073-IX.
Статтею 71 Закону України №2073-IX визначено, що письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані. Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону. У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею. У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Крім того, статтею 72 Закону України №2073-IX встановлено вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта. Зокрема, ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX визначено, що у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Частиною 5 ст.72 Закону України №2073-IX встановлено, що відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
З огляду на це, зважаючи на вимогу статті 72 Закону України №2073-IX щодо змісту адміністративного акту, суд констатує, що оскаржуване рішення повинно містити всі відомості, визнані законом як обов`язкові, а також відповідне мотивування (обґрунтування) прийняття такого акту.
Як вбачається з протоколів про порушення законодавства про рекламу від 27.02.2025, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві констатовано, що ФОП ОСОБА_1 є рекламодавцем.
Згідно зі ст.1 Закону №270/96-ВР, рекламодавець - особа, яка є замовником виробництва та/або розповсюдження реклами.
Доказів того, що ФОП ОСОБА_1 є замовником виробництва та/або розповсюдження реклами матеріали справи не містять.
У рішеннях про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 27.02.2025 також відсутні дані про те, що ФОП ОСОБА_1 є замовником виробництва та/або розповсюдження реклами.
Відсутня така інформація і в попередніх висновках та в протоколах слухання справи про порушення законодавства про рекламу №99, №100, №101, №102 від 13.03.2025 та у спірних рішення №99/4833, №100/4833, №101/4833, №102/4833 від 13.03.2025.
Натомість судом встановлено, що на підставі Договору суборенди нерухомого майна №22/24юр від 09 серпня 2024 року ФОП ОСОБА_1 (Суборендар за договором) приймає в суборенду нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею 2,00 кв.м., яке знаходиться в ТРЦ «Лавина» за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6Д (п. 1.1. Договору), де здійснює господарську діяльність, яка полягає у продажу годинників та біжутерії (п. 1.3. Договору).
У п. 1.4. Договору зазначається повна площа приміщення магазину «GUESS», яка складає 207,82 кв.м.
З фото приєднаних ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві у додатках до матеріалів справи вбачається, що приміщення магазину «GUESS» заповнене одягом.
Тобто, домінуюча більшість приміщення, а саме площа 205,82 кв.м. використовується іншими суб?ктами господарювання. А відповідно, вказане свідчить про те, що ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві під час фіксації порушення законодавства про рекламу не належно підійшло до встановлення особи рекламодавця, виробника та розповсюджувача реклами. Орган не перевірив дані ЄДР, договірні відносини, фактичне використання приміщень та не встановив реального суб`єкта, до якого можуть бути застосовані вимоги Закону №270/96-ВР.
Оцінюючи зміст мотивувальної частини оскаржуваних рішень суд зазначає, що висновки відповідача не підтверджується доказами та іншими матеріалами справи.
Натомість, у судовому засіданні представник ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві зазначила, що ФОП ОСОБА_1 ідентифіковано як рекламодавця через наявність її дозвільних документів у «Куточку споживача».
Суд зазначає, що загальні умови провадження торговельної діяльності суб`єктами оптової та роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми і форми власності, фізичних осіб – підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України, встановлюють «Порядком провадження торговельної діяльності та правилами торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833.
Однією з вимог Порядку є обов`язкова наявність у магазині (торговому залі) на видному та доступному місці куточка покупця.
"Куточок покупця" – інформаційний стенд з регламентованою інформацією для інформування та захисту інтересів споживачів. Такий стенд встановлюється чи розміщується на видному місці так, щоб покупець бачив його і міг підійти до нього, оглянути та ознайомитися з потрібною йому інформацією. Наявність необхідної інформації та документів в куточку споживача залежить від сфери діяльності суб`єкта господарювання.
Згідно пункту 10 Порядку, "Куточок споживача" повинен містити інформацію:
про найменування власника (фізична особа-підприємець, ТОВ, приватне підприємство тощо) або уповноваженого ним органу; 
книга відгуків та пропозицій;
адреси і номери телефонів органів, що забезпечують захист прав споживачів;
одержана на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами ліцензія, відповідна до встановлених законодавством вимог.
З викладеного вбачається, що з інформації, яка розміщується в «Куточку споживача» неможливо ідентифікувати суб`єкта господарювання як рекламодавця.
За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність вмотивованості висновків адміністративного акту.
Отже суд дійшов висновку про те, що мотивувальна частина оскаржуваних рішень не відповідає вимогам ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX, оскільки не містить змісту документів та всіх відомостей, які були враховані під час розгляду справи, не має належних посилань на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу, а також не надано детальну правову оцінку всіх обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Неналежне викладення змісту мотивувальної частини адміністративного акту трактується як відсутність мотивувальної частини, яка б відповідала вимогам ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX.
Згідно з ч.3 ст.85 Закону України №2073-IX у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.
Згідно з п.п. 1, 3 ч.1 ст.4 Закону України "Про адміністративну процедуру" принципами адміністративної процедури є: верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; обґрунтованість.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З вищевикладеного випливає, що відповідач діяв не дотримуючись принципів адміністративної процедури, зокрема верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; обґрунтованість та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення. Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №99/4833, №100/4833, №101/4833, №102/4833 від 13.03.2025 є протиправними та підлягають скасуванню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зустрічний позов містить вимогу про скасування 4 рішень відповідача майнового характеру, ціна позову – 13566,00 грн.
Законом України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", прийнятого 03.12.2025 Верховною Радою України, з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становитиме 3 328 гривень.
Для розрахунку судового збору у 2026 році для фізичної особи-підприємця (ФОП) за основу береться прожитковий мінімум для працездатних осіб, який становить 3328 грн.
Ставка судового збору для ФОП становить: майнового характеру: 1% від ціни позову, але не менше 1331,20 грн та не більше 16 640 грн.
Згідно ж частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи, що даний позов подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, судовий збір за подання цього позову, з урахуванням ставки 0,8%, становить 1064,96 грн.
Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1064,96 грн. судових витрат, сплачених згідно платіжної інструкції №ОН88-В45К-В391-ОН7Х від 25.03.2026 року.
При цьому, відповідно до платіжної інструкції №ОН88-В45К-В391-ОН7Х від 25.03.2026 ФОП ОСОБА_1 сплачено 10649,60 грн. (1064,96+3028,00). Сума 9584,64 грн. є надмірно сплаченими коштами, які підлягають поверненню у встановленому законом порядку за заявою платника.
Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення накладених штрафних санкцій – відмовити повністю.
Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №99/4833 від 13 березня 2025 року.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №100/4833 від 13 березня 2025 року.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №101/4833 від 13 березня 2025 року.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №102/4833 від 13 березня 2025 року.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 12, код ЄДРПОУ 40414833) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 12, код ЄДРПОУ 40414833)

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА