ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	Львів	Справа № 555/2636/25 пров. № А/857/4341/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Пліша М.А., Судової – Хомюк Н.М., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року, прийняте суддею Мельничук Н.В. у м.Березне, у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся із позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – ДПП, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 15.11.2025 внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції винесено постанову серії ЕНА № 6157798 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до вказаної постанови він нібито порушив вимоги ПДР України, а саме керував транспортним засобом на автомобільній дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку, та рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив вимоги п. 11.5. ПДР України - порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
З винесеною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності не згоден, оскільки у нього в дорозі почав падати тиск у одному з коліс, тому виникла нагальна необхідність зупинитися та принаймні накачати колесо, а можливо навіть замінити його. У цей момент він рухався по автодорозі H22 у напрямку дорожньої розв`язки у місці перехрестя H22 та автодороги TО212 та побачив, що там є автозаправна станція «WOG», що було ідеальною можливістю зупинитися та перевірити технічний стан автомобіля. Однак, АЗС знаходилася біла протилежного для нього краю дороги та для того, щоб туди потрапити, йому треба було розвернутися. 
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що працівник поліції має довести в даному випадку про правомірність своїх дій.
Доказів на доведення правомірності винесення постанови від 15.11.2025, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем суду надано не було та посилання на них у постанові про накладення адміністративного стягнення відсутнє.
Сама лише постанова про накладення адміністративного стягнення не є свідченням наявності складу, події правопорушення та вини позивача у його вчиненні.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не встановлено обставин які доводяться доказами.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з відеозапису нагрудної камери поліцейського чітко зафіксовано керування позивачем транспортним засобом на автомобільній дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку, та останній рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив вимоги п. 11.5. ПДР України - порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Вказує, що судом не надано жодної оцінки вказаному доказу, оскільки фактично його не досліджував.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відзиву стороною позивача подано не було однак подібне не позбавляє можливості суд прийняти судове рішення по суті спірних правовідносин.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч. 4 ст.229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6157798 від 15.11.2025 встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на автомобільній дорозі «Устилуг-Луцьк-Рівне», яка має дві смуги в одному напрямку, та рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив вимоги п. 11.5. ПДР України - порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Накладено стягнення в сумі 510 грн.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Як правильно звертає увагу апелянт та підтверджується матеріалами справи, зафіксоване в п.7 оскаржуваної постанови, подія правопорушення вчиненого водієм транспортного засобу PEUGEOT 308, д.н.з. НОМЕР_1 , була зафіксована працівником поліції на нагрудну бодікамеру №475337 від 15.11.2025 та на відеокамеру, що знаходиться на будівлі стаціонарного поста поліції «Прогрес».
Із відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського вбачається, що 15.11.2025 близько 13 год. 35 хв. під час здійснення патрулювання поліцейським УПП у Волинській області ДПП, навпроти стаціонарного поста поліції «Прогрес», що на автодорозі Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне», 127 км.+900 м., ним було помічено транспортний засіб марки PEUGEOT 308, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в крайній лівій смузі при вільній правій в напрямку з м. Луцька на м. Рівне та не подавав сигналів здійснення маневру повороту чи розвороту при наявності двох смуг для руху в одному напрямку коли права смуга була вільною (початок відеозапису).
Наведеним спростовуються доводи позивача з приводу того, що він рухався по крайній лівій смузі з метою розвернутись і заїхати на автозаправну станцію «WOG», що знаходилась з протилежної сторони дороги та перевірити технічний стан свого автомобіля, позаяк ним не подавався сигнал здійснення маневру повороту чи розвороту.
Відтак, є доведеним той факт, що позивачем порушено вимоги п. 11.5. ПДР України - здійснено виїзд на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Є помилковою позиція суду першої інстанції, що зазначене правопорушення зафіксовано лише в оскаржуваній постанові серії ЕНА №6157798 від 15.11.2025 та відсутні інші докази, позаяк подібне спростовується наявними відео з реєстратора та нагрудної камери поліцейського.
Враховуючи наведене, постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як передбачено ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту норм статей 251, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 2 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Із матеріалів справи вбачається порушення позивачем вимоги п. 11.5. ПДР України, а саме здійснено виїзд на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, зафіксоване віеореєстратором та нагрудною камерою поліцейського, які досліджені в ході апеляційного розгляду.
Згідно ч. 13 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, у матеріалах справи міститься відеозапис, оглядом якого підтверджується факт вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд вчергове звертає увагу на те, що в оскарженій постанові, зокрема, у п.7 зазначено, що до постанови додається відео з бодікамери 475337.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Скасувати рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року у справі №555/2636/25 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	М.А. Пліш 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 19.05.2026.