П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/2694/25
Провадження № 22-ц/4815/500/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ляшка Д.В. на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 листопада 2025 року, ухваленого в складі судді Жуковської О.Ю., дата складання повного тексту судового рішення відсутня, у справі № 559/2694/25,
в с т а н о в и в:
В липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13380-08/2024 у відповідності до вимог чинного законодавства у електронній формі. 
24 грудня 2024 року між ТОВ «Аванс Креддит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2024 року до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 49500,00 грн. 
Крім того, 23 серпня 2024 між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2152296 та 12 грудня 2024 договір позики №73684787. Дані договори укладені у відповідності до вимог чинного законодавства у електронній формі. 
14 червня 2021 року між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №2152296 у розмірі 9 837,00 грн. 
27 березня 2025 року між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №73684787 у розмірі 9900,00 грн.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.
Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 69 237,00 грн, а саме:
- за кредитним договором №13380-08/2024 від 13 серпня 2024 року в розмірі 49500,00 грн., з яких: 15 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27000,00 грн - сума заборгованості за процентами, 7500,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями;
- за договором позики №2152296 від 23 серпня 2024 року в розмірі 9837,00 грн., за яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8,70 грн - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн - сума заборгованості за пенею; 828,3 грн – комісія за надання позики.
- за кредитним договором №73684787 від 12 грудня 2024 року в розмірі 9900,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 450,00 грн -сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн - сума заборгованості за пенею, 828,3 грн – комісія за надання кредиту.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 листопада 2025 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості у загальному розмірі 49 737 гривень 00 копійок, з яких: 
- за кредитним договором №13380-08/2024 в розмірі 42 000 гривень 00 копійок, з яких: 15 000 грн. – заборгованість за основним боргом; 27 000 грн. – заборгованість за відсотками;
- за договором позики №2152296 в розмірі 3 837 гривень 00 копійок, з яких: 3000 грн. – заборгованість за основним боргом; 8,70 грн. – заборгованість за відсотками, 828,30 грн. – заборгованість за комісією;
- за договором позики №73684787 в розмірі 3 900 гривень 00 копійок, з яких: 3000 грн. – заборгованість за основним боргом; 450 грн. – заборгованість за відсотками, 450 грн. – заборгованість за комісією.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 175 гривень 19 копійок.
Не погодившись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ляшко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги частково, а саме стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у загальному розмірі 21000,00 грн, яка складається із заборгованостей за основними боргами. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення відсотків та комісій відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач визнає позов частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредитних договорів. 
Вказує, що ОСОБА_1 починаючи з 2019 року та по сьогоднішній день перебуває на військовій службі у складі Збройних сил України (наразі перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 ), а тому до нього повинні бути застосовані положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». 
Факт перебування відповідача на військовій службі є обставиною, яка не була відома суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а тому вказане є свідченням необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісій. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредитних договорів не оскаржується, а тому судом не перевіряється.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
Встановлено, що 13 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №13380-08/2024, відповідно до умов якого, товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 15000,00 грн строком на 120 днів, термін повернення кредиту 10.12.2024 (п.1.2 договору). Згідно п. 1.4 договору, процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується протягом строку кредитування, вказаного у п. 1.2 Договору. Відповідач підписав договори шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за договором про фінансовий кредит виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішний переказ коштів.
Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 24 грудня 2024 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором №13380-08/2024 у розмірі 49500,00 грн.
24 грудня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія ««Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №241220244, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників.
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому – передачі реєстру боржників від 24.12.2024 року, підтверджує факт переходу від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24 грудня 2024 року до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором №13380-08/2024 у розмірі 49500 грн, з яких 15 000,00 грн – заборгованість за основним боргом, 27 000,00 грн – заборгованість за відсотками та 7500,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями.
Крім того, 23 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 був укладений договір позики №2152296, у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов вказаного договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 3000 грн. Строк кредитування 30 днів (п.2.1-2.2 Договору). Процентна ставка до дати повернення позики складає 0,93% від суми кредиту за кожен день користування. Комісія за надання позики становить 828,30 грн. та нараховується за ставкою 27,61% від суми позики одноразово.
14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія ««Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. 
28 липня 2021 року, 13 червня 2022 року та 24 січня 2025 року укладено додаткові угоди до договору факторингу №14/06/21.
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому – передачі реєстру боржників від 24 січня 2025 року, підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24 січня 2025 року до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики №2152296 у розмірі 9 837,00 грн, з яких 3000,00 грн – заборгованість за основним боргом, 8,70 грн – заборгованість за відсотками, 6000,00 грн – заборгованість за пенею та 828,30 – заборгованість за комісією.
Також, 12 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 був укладений договір позики №73684787, у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов вказаного договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 3000 грн. Строк кредитування 30 днів (п.2.1-2.2 Договору). Згідно договору, процентна ставка до дати повернення позики складає 0,5% від суми кредиту за кожен день користування. Комісія за надання позики становить 15% від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 450,00 грн та нараховується одноразово. Дата повернення кредиту 10.01.2025. 
Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 23 квітня 2025 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором №73684787 у розмірі 9900,00 грн.
27 березня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія ««Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого, ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. 
23 квітня 2025 року укладено додаткову угоду до договору факторингу №27/03/2025.
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому – передачі реєстру боржників від 23 квітня 2025 року підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 23 квітня.2025 року до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики №73684787 у розмірі 9 900,00 грн, з яких 3000,00 грн – заборгованість за основним боргом, 450,00 грн – заборгованість за відсотками, 6000,00 грн – заборгованість за пенею та 450,00 – заборгованість за комісією.
Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 цієї статті).
Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В абз. 2 ч. 1 ст.638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Норми ч. ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України передбачають, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно п.1-1 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит -вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Зі змісту абз. 1 ч. 1 ст.530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, які передбачені ч. 1 ст. 611 ЦК України.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі абз. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Убачається, що відповідач не заперечує факт укладення кредитних договорів з ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», а також не заперечує факт отримання кредитних коштів та їх використання.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 визнає позовні вимоги лише в частині стягнення з нього заборгованості за основними боргами (тіло кредиту) за кредитними договорами №13380-08/2024, №2152296 та №73684787 у розмірах 15000,00 грн, 3000,00 грн та 3000,00 грн.
Водночас, скаржник заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього сум заборгованості за відсотками у загальному розмірі 27458,70 грн та комісій за надання позик у загальному розмірі 1278,30 грн, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, а тому відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» має пільги щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується із вищевказаними доводами скаржника з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 виклав висновок про перелік необхідних документів, які підтверджують статус особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Подібні за змістом висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19.
Встановлено, що відповідно до доданої до апеляційної скарги довідки форми №5 від 16 жовтня 2025 року №37, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом з 27.08.2019 року, у військовій частині НОМЕР_1 з 9 липня 2025 року. 
Зазначене вказує на те, що на час укладення кредитного договору та в період виконання його умов, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, відповідач мав та має статус військовослужбовця ЗСУ, у зв`язку з чим на нього поширювались пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та інших платежів.
Таким чином, ОСОБА_1 є таким, що має право на гарантії соціального та правового захисту передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для військовослужбовців, зокрема заборону нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.
Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.
У ч. 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістомст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
З досліджених матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками було отримано дружиною ОСОБА_1 01.11.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.83), однак обставини перебування відповідача на військовій службі, а також виконання ним бойових завдань пов`язані із захистом Батьківщини стали фактичною перешкодою для подання ним відзиву на позовну заяву. Дружина відповідача не мала технічної можливості своєчасно повідомити про надходження відповідного документа та його зміст.
Колегія суддів враховує, що подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 прагне скористатися своїми правами, зокрема, реалізувати право на судовий захист у вигляді подання заперечень щодо позовних вимог.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить висновку про можливість прийняття нових доказів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 у період дії укладених кредитних договорів проходив військову службу з 27 серпня 2019 року, у військовій частині НОМЕР_1 з 9 липня 2025 року, тобто має статус військовослужбовця Збройних Сил України. 
Окрім того, колегія суддів погоджується із доводами скарги представника ОСОБА_1 адвоката Ляшка Д.В. про те, що нараховані позивачем комісії за надання позики за кредитними договорами №2152296 та №73684787 в сумах 828,30 та 450,00 грн також не підлягають стягненню.
Так, у постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справі № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів звертає увагу, що в кредитних договорах №2152296 від 23 серпня 2024 року та №73684787 від 12 грудня 2024 року не зазначено конкретного переліку послуг позивача, які пов`язані з наданням кредиту, що надаються відповідачу, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаних договорів, а тому положення договору про надання кредиту про нарахування відповідачу комісії суперечить положенням Ч.1, 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемними.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за кредитними договорами №13380-08/2024, №2152296, №73684787 у загальному розмірі 27458,70, а також комісії за кредитними договорами №2152296 та №73684787 у загальному розмірі 1278,30 грн. В задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основними боргами (тіло кредиту) за кредитними договорами №13380-08/2024, №2152296 та №73684787 у розмірах 15000,00 грн, 3000,00 грн та 3000,00 грн слід залишити без змін.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на 41,5%, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги, а саме 1507,94 грн.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ляшка Д.В. задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості за відсотками та комісії скасувати. В задоволенні позову в цій частині відмовити.
В решті рішення залишити без зміни.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1507,94 грн понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 16 червня 2026 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді: Боймиструк С.В.

Шимків С.С.