Справа № 344/6302/26 
Провадження № 33/4808/361/26 
Категорія ст. 124 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Міськів О.Т.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Міськів О.Т. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто на користь держави 665,60 гривень судового збору, -

в с т а н о в и в :
Суддею суду першої інстанції встановлено, що 10 травня 2025 року близько 21 год. 17 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Надрічна, пішохід ОСОБА_1 рухаючись у межах регульованого пішохідного переходу вибігла на проїзну частину дороги на червоне світло для пішоходів, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, внаслідок чого водій автомобіля марки «Mazda 3» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 допустив наїзд на пішохода, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками, а пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження згідно довідки. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.4.14, 4.9, 4.7 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Міськів О.Т. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та безпідставною, а тому просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вважає дану постанову необґрунтованою, прийнятою з порушенням закону. Судом першої інстанції не було дотримано належним чином приписів ст.. 280 КУпАП, зокрема в части6ні з`ясування всіх обставин справи.
Вказує, що всупереч нормам законодавства, уповноваженою особою, яка складала протокол та оформлювала матеріали справи, не було надано суду доказів пошкодження транспортного засобу MAZDA, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
В оскаржуваній постанові зазначено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими по справі доказами та перелічено ряд документів, наданих поліцією, однак в жодному з них немає інформації щодо спричинення ушкоджень майну та розміру майнової шкоди.
Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції у судовому засіданні не досліджувалися докази, крім самого протоколу про адміністративне правопорушення від 24.03.2026 року. При цьому, у згаданому протоколі не вказано потерпілих, свідків, технічних пошкоджень, яких нібито зазнав транспортний засіб та не додано протоколу огляду транспортного засобу.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотань про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Міськів О.Т. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє їй представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Міськів О.Т. підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просила скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 623013 від 24.03.2025 року, в якому вказано, що 10.05.2025 року о 21 год. 17 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Надрічна пішохід ОСОБА_1 рухаючись у межах регульованого пішохідного переходу вибігла на проїзну частину дороги на червоне світло для пішоходів, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, внаслідок чого водій автомобіля марки MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 допустив наїзд на пішохода, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження згідно довідки, чим порушив п. 4.14.а, 4.9, 4.7 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. (а.с. 1)
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – старшим інспектором ВРОМ ДТП УПП в Івано-Франківській області капітаном поліції Калачовим О.В., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Правопорушниці були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді Івано-Франківському міському суді. 
У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть у суді. 
Про зміст протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , рухаючись у межах регульованого пішохідного переходу, вибігла на проїзну частину дороги на заборонний (червоний) сигнал світлофора для пішоходів, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе. Унаслідок цього водій автомобіля марки MAZDA 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та заподіяння тілесних ушкоджень пішоходу. 
Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 24 лютого 2026 року (а.с. 3-4) вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 10.05.2025 року приблизно 0 21 год. 17 хв., водій автомобіля марки MAZDA 3 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись по вул. Надрічній, зі сторони вул. Максимовича у напрямку вул. Вовчинецька вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїзну частину дороги, в межах регульованого пішохідного переходу, на червоний сигнал світлофора, зліва на право відносно руху автомобіля. 
В результаті ДТП, пішохід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозково-лицевої травми з багатоуламковими переломами кісток основи, склепіння та лицевого черепа, крововиливами під тверду мозкову оболонку в правій півкулі головного мозку, під м?яку мозкову оболонку, в речовину головного мозку в правій півкулі головного мозку, пневмоцефалії, гематоми в правій лобній ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. 
У своїх показаннях потерпіла ОСОБА_1 вказала. що 10.05.2025 року приблизно о 21.00 вона рухалась по вул. Надрічній у напрямку вул. Сагайдачного у м. Івано-Франківську. Надалі, приблизно через 15 хвилин дійшла до регульованого пішохідного переходу, який знаходиться біля ТРЦ «Бізон», оскільки мала намір перейти проїзну частину дороги вул. Надрічна як і завжди переходить коли іде до дому. У той час на вулиці була темна пора доби, падав дощ, вуличне освітлення було увімкнене як і завжди, який за інтенсивний рух автомобілів на той час був не пригадує. Надалі, що відбувалось, як саме вона переходила проїзну частину дороги вул. Надрічна, як рухався автомобіль, який вчинив на неї наїзд та на яке світло світлофора переходила дорогу не пригадує та вказати під час допиту не може. 
Допитаний з даного приводу водій автомобіля марки «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 надав показання про те. що 10.05.2025 року приблизно о 21.00 год. він рухався на своєму автомобілі марки «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Надрічній, зі сторони вул. Максимовича в напрямку вул. Вовчинецька у лівій смузі руху. Рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год. в межах лівої смуги руху. У той момент автомобілів майже не було, у зустрічному напрямку рухався один автомобіль. На вулиці йшов досить великий дощ, дорожнє покриття мокре та на вулиці було темно, придорожні ліхтарі в той час були вимкнені. Під`їжджаючи до регульованого перехрестя, яке знаходиться навпроти ТРЦ «Бізон» він подивився на світлофор, який у той час був увімкнений та працював у штатному режимі та побачивши, що для нього увімкнене зелене світло продовжив рух у тому ж напрямку, у тій же смузі та приблизно з тією ж швидкістю. Після того, коли він проїхав перший, по ходу його руху, пішохідний перехід та дорожню розмітку «зебра» побачив, що зліва на право, на червоне світло для пішоходів, проїзну частину дороги вулиці Надрічна, перебігає особа, яка була одягнена у темний одяг, у лівій руці тримала парасолю та розмовляла по мобільному телефоні, який тримала у правій руці. В той момент коли він її побачив, одразу почав гальмувати та маневрувати у право, щоб уникнути наїзду, однак вищевказана жінка не зупиняючись продовжувала перебігати проїзну частину дороги. Надалі, оскільки відстань була дуже малою, а жінка-пішохід замість того щоб зупинитись надалі бігла прямо на автомобіль, він вчинив наїзд на неї передньою центральною частиною свого автомобіля. Після наїзду зупинився дещо за пішохідним переходом, а вищевказана дівчина впала на проїзну частину дороги, справ від автомобіля Надані водієм ОСОБА_2 покази, також підтвердив та надав аналогічні свідок ОСОБА_3 , який в момент ДТП знаходився у автомобілі ОСОБА_2 . Відповідно висновку медичного освідування від 10.05.2025 встановлено, що алкогольне сп`яніння у водія автомобіля марки «MAZDA 3» ОСОБА_2 відсутнє. Оглядом місця події від 10.05.2025 встановлено, що автомобіль марки «MAZDA 3» контактував з пішоходом своєю передньою центральною частиною переднього бампера та капота, в якому утворились вм`ятини.
Надані водієм ОСОБА_2 покази, також підтвердив та надав аналогічні свідок ОСОБА_3 , який в момент ДТП знаходився у автомобілі ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку медичного освідування від 10.05.2025 року встановлено, що алкогольне сп`яніння у водія автомобіля марки MAZDA 3 ОСОБА_2 відсутнє.
Оглядом місця події від 10.05.2025 встановлено, що автомобіль марки MAZDA 3 отримав в результаті дорожньо-транспортної пригоди механічні пошкодження, оскільки контактував з пішоходом своєю передньою центральною частиною переднього бампера та капота на яких утворились вм`ятини.
Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №CE-19/109-25/7482-ГT від 14.05.2025 установлено. що на момент огляду робоча гальмівна та світлова системи автомобіля марки «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебували у працездатному стані. 
Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи N? CE-19/109-25/7481-ІТ від 05.06.2025, встановити місце наїзду автомобілем марки «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_4 експертним шляхом не є можливим. 
Під час огляду відеозаписів, які отримано в ході досудового розслідування встановлено, що пішохід ОСОБА_1 підходить до регульованого пішохідного переходу та зупиняється. Надалі, коли у напрямку вул. Максимовича. у правій смузі руху, пішохідний перехід проїжджає автомобіль, ОСОБА_1 починає переходити проїзну частину дороги вул. Надрічна. Після того ОСОБА_1 доходить до середини проїзної частини дороги, зупиняється на деякий час, пропускаючи автомобіль, після чого починає бігти у тому ж напрямку до моменту наїзду на неї автомобілем. Також. в момент коли пішохід ОСОБА_5 знаходиться приблизно посередині проїзної частини в кадр потрапляє автомобіль, який рухається у напрямку вул. Вовчинецька, а саме автомобіль марки «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та який в надалі вчиняє наїзд на пішохода ОСОБА_1 . 
Проведеним додатковим оглядом та відповідно висновку експерта №CE-19/109-25/10738-ФП від 26.08.2025 автомобіль марки «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_4 , по ділянці проїзної часини дороги рухається зі швидкістю 40.36 - 44.6 км/год. 
Відповідно до висновку додаткової фото-технічної експертизи (висновок №CE-19/109-25/13584-ФП від 29.09.2025) пішохід ОСОБА_1 з моменту виходу на проїзну частину дороги до моменту її зупинки рухається 8,2 - 8. 3 с. Надалі, з моменту продовження руху до моменту наїзду пішохід ОСОБА_1 рухається протягом часу. який становить 1,8 - 1,9 с. 
На підставі вищевказаних вихідних даних було проведено інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1 "Дослідження обставин та механізму ДТП". Згідно висновку експерта № 1481/25-28 від 19.01.2026 року при заданому комплексі вихідних даних та швидкості руху автомобіля «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_5 , водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості попередити ДТП з моменту настання небезпеки для руху шляхом застосування своєчасного термінового гальмування. 
В дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, у діях водія автомобіля «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_6 ОСОБА_2 не вбачається не відповідностей вимогам ПДР України, які б перебували у причинному зв?язку з подією ДТП. 
Розслідуванням кримінального провадження установлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_1 , яка у порушення вимог Правил дорожнього руху України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, вибігла на проїзну частину дороги на червоне світло для пішоходів, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Водночас. у діях водія ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки з моменту виникнення небезпеки для руху він був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. 
В ході проведення досудового розслідування, повного, всебічного і об?єктивного дослідження всіх обставин та наявних доказів встановлено, що у діях водія автомобіля марки 7 «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , не вбачається порушень ПІДР Україні, які б перебували у причинно-наслідковому зв?язку із настанням ДТП, оскільки він рухався автомобілем в межах своєї смуги руху, головною дорогою та при виникненні небезпеки не мав технічної можливості уникнути ДТП. 
Таким чином, розслідуванням кримінального провадження установлено, що дана дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок необережних дій зі сторони пішохода ОСОБА_8 , яка порушила вимоги ПДР України, а саме: 
- п. 4.4., який вказує, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи. для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього; 
- п 4.7, згідно якого пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Для забезпечення безпеки дорожнього руху пішоходи зобов?язані користуватися пішохідними переходами під час перетину проїзної частини. 
- п. 4.14, в якому зазначено, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, а також переходити проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу, якщо є роздільна смуга, або дорога має чотири і більше смуг руху. 
Підсумовуючи вищенаведене. встановлено що результаті такої неправомірної поведінки та настання даної ДТП тілесні ушкодження отримала тільки сама винуватиця ОСОБА_1 , яка відповідно до норм Кримінального законодавства України не може нести кримінальну відповідальність за заподіяння самій собі тілесних ушкоджень, а тому її діях вбачаються ознаки тільки адміністративного правопорушення. передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки її діями завдано механічних пошкоджень автомобілю «MAZDA 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи даних про пошкодження транспортного засобу.
Так, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що автомобіль марки MAZDA 3 контактував із пішоходом своєю передньою центральною частиною, а саме переднім бампером та капотом, унаслідок чого на транспортному засобі утворилися вм`ятини.
Крім того, відповідно до протоколу огляду місця події зафіксовано наявність на автомобілі механічних пошкоджень у вигляді пошкодженої решітки радіатора, деформації капота в передній лівій центральній частині, а також деформації переднього номерного знака в його лівій частині.
Наведені докази у своїй сукупності підтверджують факт заподіяння транспортному засобу механічних пошкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що сторона захисту не заперечує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 дійсно допустила порушення вимог ПДР України, оскільки вибігла на проїзну частину дороги на червоне світло для пішоходів, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе. Разом з тим, сторона захисту вважає, що водій автомобіля марки «Mazda 3» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав технічну можливість відвернути дорожньо-транспортну пригоду, що свідчить про його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. 
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимоги пп. 4.9, 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху України. 
За положеннями п. 4.7 ПДР пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Згідно п. 4.9 ПДР у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності - на середині проїзної частини та можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху.
Положеннями пп. «а» п. 4.14 ПДР передбачено, що пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме порушення пішоходом ОСОБА_1 вимог пп. пп. 4.9, 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху Українизнаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою. 
Апеляційний суд вважає, що посилання сторони захисту на те, що водій автомобіля марки «Mazda 3» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав технічну можливість відвернути дорожньо-транспортну пригоду не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки саме вона створила аварійну ситуацію, яка призвела до дорожньо-транспортної пригоди і  її дії знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді механічного пошкодження транспортного засобу. 
При цьому, апеляційний суд не надає правову оцінку діям іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, оскільки розглядає справу в межах висунутого обвинувачення. 
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки вона, будучи учасником дорожнього руху, порушила вимоги ПДР України, що спричинило дорожньо-транспортну пригода внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, обґрунтовано визнав останню винною у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на неї відповідне стягнення. 
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.
Відповідно до п.11 ст.38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним рішенням суду, а тільки містить посилання на час накладення адміністративного стягнення.
Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності. 
Разом з тим, накладення адміністративного стягнення здійснюється судом першої інстанції і подальший розгляд провадження судом апеляційної інстанції не впливає на тривалість строку, який встановлений ч.6 ст.38 КУпАП. 
Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, обґрунтовано визнав останню винуватою у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на неї відповідне стягнення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме такий правовий підхід до вирішення вищевказаного питання повністю відповідає вимогам закону, принципу правової визначеності та усталеній судовій практиці. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію захисника адвоката Міськів О.Т. залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Міськів О.Т. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2026 року щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв