ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

01 червня 2026 року	Справа №160/10131/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №047250023378 від 04.11.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди з 12.05.1979 по 26.01.1982 та з 22.06.1989 по 31.12.1998;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 28.10.2024 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки він має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком.
Ухвалою від 27 квітня 2026 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд визнав причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - задовольнив. Прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомив сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснив відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідач у поданому 14.05.2026 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що ОСОБА_1 звернувся із заявою від 28.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 – IV від 09.07.2003 року. Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Вік заявника на дату звернення 63 роки. Страховий стаж особи становить — 13 років 03 місяці 18 днів. За результатом розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.05.1979, оскільки інформація про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві не завірено належним чином, а саме: відсутній документ, його дата та номер, на підставі якого внесено дані, печатка відсутня на кожному році роботи, що порушує статтю 56 Закону України від 05.11.1991 №1788- ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та пункту 5 Постанови Ради Міністрів СРСР «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 №310. Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.11.2024 № 047250023378 по зверненню від 28.10.2024, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік.
Крім цього, наголошував на пропуску позивачем строку звернення до суду. Вказав, що предметом цього спору є призначення пенсії з 28 листопада 2024 року. Так, про вказаний факт позивачу мало б бути відомо з листопаді 2024 року. З урахуванням наведених норм та з огляду на те, що позивач з цим позовом звернувся 20.04.2026, беручи до уваги періодичний характер пенсійних виплат, позивач пропустив строк звернення з цим адміністративним позовом до суду в частині вимог про призначення пенсії з листопада 2024 року по 20 жовтня 2025 року. Таким чином позовні вимоги щодо зобов`язання прийняти рішення про поновлення призначення пенсії за віком з 28.11.2024 по 20 жовтня 2025, слід залишити без розгляду відповідно до статті 123 КАС України.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.10.2024 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням № 047250023378 від 04.11.2024, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (21 років).
У рішенні, зокрема, вказано: «Відмова в призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон № 1058) ОСОБА_2 .
Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
РНОКПП НОМЕР_1 .
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 28.10.2024. Пенсійний вік згідно зі статтею 26 Закону № 1058 становить 63 роки.
Вік заявника 63 років 1 місяць.
Необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону № 1058 становить 21 рік.
Страховий стаж особи становить 13 років 03 місяці 18 днів.
Працює.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідно до статті 23 Закону № 1058 та статті 16 Закону України від 02.10.1996 року № 393 «Про звернення громадян», у разі незгоди громадянин має право оскаржити рішення органу, що призначає пенсії, в порядку підлеглості до вищого органу або у судовому порядку.».
Від позивача надійшла відповідь на відзив, разом з цим, суд наголошує, що у справах, визначених частиною першою статті 263 КАС України, заявами по суті справи є позов та відзив.
Не погоджуючись із рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії та незарахуванням періодів роботи з 12.05.1979 по 26.01.1982 та з 22.06.1989 по 31.12.1998 до страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення, суд зазначає таке.
Ухвалою від 27 квітня 2026 року про відкриття провадження у справі заяву позивача було задоволено, визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом.
Відтак, питання дотримання позивачем строку звернення до суду та поважності причин його пропуску досліджено судом на стадії відкриття провадження у справі. 
Суд наголошує, що заперечення відповідача, викладені у відзиві, не містять нових, раніше не відомих суду обставин, які б існували на момент відкриття провадження і не були враховані судом. Фактично доводи відповідача зводяться до переоцінки тих самих обставин, яким суд уже надав належну правову оцінку в ухвалі від 27 квітня 2026 року.
З огляду на те, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду вже остаточно вирішено судом на стадії відкриття провадження, суд вважає заперечення відповідача в цій частині необґрунтованими та не вбачає підстав для висновку про передчасність чи безпідставність поновлення такого строку.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон №1058- ІV).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
З 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Відтак, з огляду на досягнення позивачем станом на дату звернення за призначенням пенсії віку 63 років, необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком складає від 21 до 31 року.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою-третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до пункту 1.1 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви, (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності-за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Згідно із пунктами 4.3, 4.7 Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до пункту 4.10 Порядку № 22-1, після призначення пенсії, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.
До 01 січня 2004 року стаж роботи працівників, який надає право на трудову пенсію обраховувався відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року, який набрав чинності 01.01.1992 року на підставі постанови ВР України від 6 грудня 1991 року № 1788-XII, (далі Закон № 1788-XII).
Згідно із пунктом а) статті 3 Закону № 1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,-за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Стаття 56 Закону № 1788-XII встановлює види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Відповідно до статті 56 цього Закону, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1, 2 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 13 "Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників", затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.
Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видання несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За період трудової діяльності особи до запровадження системи персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, основним документом, що підтверджує її трудовий (страховий) стаж є трудова книжка.
Подання документів для підтвердження стажу роботи відповідно до пункту 3 Порядку № 637, необхідно тільки у випадку відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, обчислений пенсійним органом страховий стаж позивача становить 28 років 9 місяців 05 днів, необхідний розмір страхового стажу становить 31 рік.
Із змісту трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 12.05.1979, виданої на ім`я позивача, встановлено, що позивач:
- 18.05.1979 прийнятий на роботу в колгосп «Дружба» Верхньорогачикського району Херсонської області різноробочим;
- 04.10.1979 звільнений з колгоспу у зв`язку з призовом до лав радянської армії;
- 22.06.1989 прийнятий членом колгоспу «Дружба» Верхньорогачикського району Херсонської області;
- 20.02.1993 колгосп «Дружба» Верхньорогачикського району Херсонської області реорганізований у КСП «Дружба» Верхньорогачикського району Херсонської області;
- 31.12.1999 – виключений із членів КСП «Дружба» Верхньорогачикського району Херсонської області.
Разом з цим, суд наголошує, що в матеріалах справи та у книжці колгоспника, зокрема, відсутні відомості щодо роботи позивача у колгоспі у період з 12.05.1979 по 17.05.1979, а також з 05.10.1979 по 21.06.1989.
Відтак, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.
Щодо періодів з 18.05.1979 по 04.10.1979 та з 22.06.1989 по 31.12.1998, суд зазначає, що у трудовій книжці колгоспника на сторінках 18-19 здійснено записи за 1979 та 1989 - 1999 роки про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві, на сторінках 34-35 міститься інформація щодо відрахувань до пенсійного фонду за 1991-1999 роки.
При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вказані періоди не зараховано оскільки інформація про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві не завірено належним чином, а саме: відсутній документ, його дата та номер, на підставі якого внесено дані, печатка відсутня на кожному році роботи, що порушує статтю 56 Закону України від 05.11.1991 №1788- ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та пункту 5 Постанови Ради Міністрів СРСР «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 №310.
При цьому, суд вважає, що вказане не заважає належному підрахунку страхового стажу за вказані періоди часу за наявності записів за 1979 та 1989-1998 роки про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві, оскільки обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю такої участі.
Суд звертає увагу на п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», якою передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у постанові №687/975/17 працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу з підстав неналежного оформлення довідок про підтвердження наявного трудового стажу позивача.
Суд враховує, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видання, несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа, що робить неможливим перекладення такої відповідальності на позивача у вигляді відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів трудової діяльності у громадському господарстві за наведених вище обставин, та як наслідок відмови у призначенні пенсійних виплат.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення №047250023378 від 04.11.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а також про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди з 18.05.1979 по 04.10.1979 та з 22.06.1989 по 31.12.1998.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Крім того, щодо дискреційних повноважень, Верховний Суд зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.
При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як структурний підрозділ органу, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в призначенні пенсії оскаржив позивач.
Відповідно до ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
В даному випадку, як вже встановлено судом, пенсійним віком є вік 63 роки, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058. Дата народження позивача – ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Дата досягнення позивачем пенсійного віку – ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії – 28.10.2024.
Відтак, враховуючи, що позивач звернувся за призначенням пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення 63 років, пенсію слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто, з 13.09.2024.
Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, а також беручи до уваги наявність у позивача необхідного страхового стажу (більше 22 років, з урахуванням спірних періодів) та досягнення позивачем пенсійного віку, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.09.2024.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених висновків та з метою ефективності захисту прав позивача, суд вважає за необхідне: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №047250023378 від 04.11.2024 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 18.05.1979 по 04.10.1979 та з 22.06.1989 по 31.12.1998;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.09.2024.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №047250023378 від 04.11.2024 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди з 18.05.1979 по 04.10.1979 та з 22.06.1989 по 31.12.1998.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.09.2024.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1064,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 01 червня 2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна