Справа № 464/1605/26 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С. З. 
Провадження № 33/811/974/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Фостяка Олега Ярославовича на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2026 року,

з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушника – адвоката Фостяка О.Я.,

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 гривень судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 4 березня 2026 року о 21:30 год. за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 23 керував транспортним засобом «Dacia Sandero» н.з. НОМЕР_1 в якому не горіла ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла, повторно, протягом року, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 121 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Фостяк О.Я. покликається на те, що оскаржувана постанова місцевого суду є незаконною, так як, суддя допустила процесуальні порушення щодо повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування всіх обставини справи, а також стосовно характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують відповідальність. Звертає увагу на те, що при прийнятті рішення, суддя не врахувала можливості звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням через малозначність діяння. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , працівнику поліції, та у суді першої інстанції пояснював, що пересвідчився у справності освітлювальних пристроїв свого автомобіля перед виїздом (практично кілька хвилин до його зупинки поліцейським патрулем). Також повідомив, що з моменту виїзду він рухався вулицею Стрийською до перехрестя з вулицею Хуторівка, та увесь шлях його руху пролягав через яскраво освітлені міські вулиці, тому виявити відсутність світла лівої фари автомобіля він не міг. Акцентує увагу на те, що суд не вжив заходів для допиту свідка – поліцейського, який складав протокол, показання якого визнав необхідними і ухвалив рішення за наявними матеріалами справи.
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 121 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.  
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та виступ його захисника – адвоката Фостяка О.Я., які просили задоволити апеляційну, однак, якщо суд прийде до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , то звільнити останнього від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого діяння, обмежившись усним зауваженням, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 
Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП.
Такий висновок суду підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 606357 від 4 березня 2026 року, де викладена фабула вчиненого правопорушення; відеозаписом події; рапортом працівника поліції; довідкою старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП –Дяків Н., яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд. 
При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності відповідно до статті 22 КУпАП та оголошення усного зауваженням, так як ОСОБА_1 вчинив аналогічне правопорушення повторно.
Разом з тим, покликання адвоката Фостяка О.Я. щодо необґрунтованого застосування до правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування строком на 3 місяці за наявних в справі обставин заслуговують на увагу.
Так, у відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 4 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.
Згідно п. 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зокрема, не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши всі належні та допустимі докази, фактично дотримався вимог статей 245 та 280 КУпАП та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Однак, оцінивши сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , та дослідивши докази по справі, апеляційний суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно останнього, суд першої інстанції не врахував конкретних обставин справи та даних про особу правопорушника, які могли суттєво вплинути на прийняття рішення в частині застосування виду адміністративного стягнення.
Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.
Однак, на переконання апеляційного суду, покарання правопорушника не є самоціллю, а виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням в майбутньому.
У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ЄСПЛ у рішенні по справі «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Враховуючи обставини справи, положення Конституції України та практику ЄСПЛ, відсутність шкідливих наслідків правопорушення та фактичне усунення ОСОБА_1 , обставин, які слугували підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, вирішуючи питання щодо справедливості, пропорційності та розумності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає, що таке є надмірним та не відповідає принципу розумності. 
Поряд з цим, апеляційний суд вважає, що обставини даної справи та дані про особу ОСОБА_1 в своїй сукупності, дають суду підстави дійти висновку про те, що накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності допущеного правопорушення, а також в достатній мірі слугуватиме його вихованню та запобігатиме вчиненню ним нових, в тому числі аналогічних правопорушень у сфері дорожнього руху.
Таким чином, з урахуванням наведених обставин суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування адміністративного стягнення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Фостяка О.Я. – задоволити частково, а постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 21 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 121 КУпАП змінити в частині призначення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень в дохід держави.
У решті постанову залишити без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.