Справа № 452/738/26 
Провадження № 2-а/452/25/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" травня 2026 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
із участю: секретаря Кафтан О.Ю., 
розглянувши у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
в с т а н о в и в: 
Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №898 від 15.09.2025 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.01.2014р. він був виключений на той час ще ІНФОРМАЦІЯ_4 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі та набув статус особи, яка не є військовозобов`язаним відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII в редакції, яка діяла станом на 06.01.2014р. Однак, 11.09.2025р. о 7.40год. недалеко від його дому він був затриманий працівниками поліції та ІНФОРМАЦІЯ_5 і примусово, проти його волі доставлений в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де його незаконно утримували до 22.30год. цього ж дня (понад 14 годин) і змушували пройти ВЛК. Незважаючи на те, що він надав свій військовий білет, де чітко вказано, що він виключений з військового обліку і не є військовозобов`язаним, працівники РТЦК та СП заявили, що поставили його повторно на військовий облік (поза його волею), і що він тепер вже є військовозобов`язаним, аргументуючи це підвищенням граничного віку перебування в запасі до 60 років у зв`язку із новими змінами в законодавстві; після складення протоколу, йому наказали його підписати без ознайомлення. Він наполягав, що перед підписанням хоче його прочитати, на що йому відповіли, що прочитає тільки після підписання. Позивач категорично не погодився підписувати протокол без його попереднього ознайомлення. Крім того зазначає, що його не повідомляли про те, що 15.09.2025р. буде щось розглядатися. Після виходу на волю він написав заяву в Самбірський районний відділ поліції ГУ НП у Львівській області на протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини п. ОСОБА_2 зі скаргою на дії працівників ТЦК та СП, на яку отримав відповідь, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином позивач виключений з військового обліку, отже, військовозобов`язаним не являється, а тому працівники ТЦК не мали права направляти його на ВЛК; покликаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до суду відзив, яким проти позову заперечив та зазначив, що 11 вересня 2025 року о 21:00 год. перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду для визначення придатності. За вищевказаним фактом, 11.09.2025 року старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , лейтенантом ОСОБА_4 було складено протокол №896 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за те, що він, під час дії в Україні особливого періоду, будучи військовозобов`язаним, який відповідно до абз.3 ч.1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 року №560, підп.4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до постанови КМУ від 30.12.2022 року №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів»), мав обов`язок проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Таким чином, своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію і тим самим під час особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказане свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Під час складання протоколу №896 від 11.09.2025 р. позивачу в усній формі було детально роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП. Окрім цього позивачу було чітко доведено інформацію про час та місце розгляду адміністративної справи, а саме: 15 вересня 2025 року о 12:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , особисто заслухав вказану інформацію, проте вчинив дію, спрямовану на ухилення від процесуального оформлення правопорушення — категорично відмовився від підписання протоколу та отримання його копії.
На підставі протоколу №898 від 11.09.2025 року відповідачем винесено щодо ОСОБА_1 постанову №898 від 15.09.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000грн.
Щодо доводів позивача про його виключення з військового обліку 06.01.2014 року, відповідач зазначає про їхню повну безпідставність до предмету даного спору. По-перше, оскаржувана постанова №898 стосується вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (порушення мобілізаційного законодавства в особливий період), а процедури взяття чи виключення з обліку. По-друге, правомірність перебування ОСОБА_1 на військовому обліку після його виключення у 2014 році вже була предметом судового розгляду. Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 року у справі №380/19243/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд надав вичерпну правову оцінку діям позивача та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо оскарження його постановки на військовий облік. Щодо твердження позивача про те, що він не був повідомлений про юридичні наслідки своєї відмови від проходження медичного огляду, зокрема про можливу кримінальну відповідальність, є завідомо неправдивими та спростовуються письмовим доказом — Актом про відмову від проходження військово-лікарської комісії від 11.09.2025р., просив у позові відмовити.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що у позові не заявлено жодної позовної вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто участь такого у справі є процесуально необґрунтованою; крім того, з отриманої інформації із ІНФОРМАЦІЯ_1 та з наявної інформації, яка перебуває в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 16.07.1993 року взятий на військовий облік на той час ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до вимог аб.3 п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військову обов`язок та військову службу», як особу яка прибула з інших місцевостей України або з-за кордону на нове місце проживання. Відомості про виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відсутні. Крім цього, посилання позивача на виключення його з військового обліку в зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі не заслуговує на увагу оскільки, відповідно до військового квитка позивач був виключений з військового обліку в зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі з урахуванням того, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на 06.01.2014) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягали громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі. При цьому в подальшому Законами України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «;Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було внесено зміни, згідно з якими граничний вік перебування в запасі для військовослужбовців збільшено до 60 років. У зв`язку зі збільшенням граничного віку перебування в запасі з 40 років до 60, звужено коло підстав для виключення з військового обліку. Таким чином, позивач не виконав свого обов`язку передбаченого ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Його доводи про відсутність в його діях адміністративного правопорушення є безпідставними та спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, винуватість в якому повністю доведена. При цьому, відсутні будь-які відомості та докази наявності у нього поважних причин для не проходження медичного огляду.
Позивач подав відповідь на відзив, зазначивши, що протокол про адміністративне правопорушення було складено не уповноваженою на те особою, відтак вважає, що допущені процесуальні помилки при складанні протоколу та винесення оскаржуваної постанови є достатніми для скасування оскаржуваної постанови.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що 11 вересня 2025 року старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_4 було складено протокол №896 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за те, що 11 вересня 2025 року о 21 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
15 вересня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 на підставі вказаного протоколу було винесено постанову № 898 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000грн. 
Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема про відсутність обов`язку проходити військово-лікарську комісію, посилається на те, що він з 06.01.2014р. знятий з військового обліку, що підтверджує копією військового квитка серії НОМЕР_1 ; однак представником відповідача представлено необхідну інформацію про перебування позивача на військовому обліку, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата взяття на облік 16.07.1993р., що підтверджується обліковою карткою військовозобов`язаного з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» стосовно ОСОБА_1 . 
Факт вчиненого правопорушення підтверджується направленням №4856418 від 11.09.2025р. ОСОБА_1 для визначення придатності до військової служби на 11.09.2025р., карткою обстеження, актом про відмову від проходження військово-лікарської комісії від 11.09.2025р. складеним у присутності свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , карткою обстеження та медичного огляду, у якій відсутня інформація щодо проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії. Сам ОСОБА_1 не заперечує, що відмовився від проходження військово-лікарської комісії.
Разом з тим у назві постанови зазначено: «Постанова №898 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення», також зазначено: «військовозобов`язаний ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП».
Із матеріалів справи вбачається, що зазначення в постанові посилання на ч. 3 ст. 210 КУпАП замість ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є опискою, що підтверджується як змістом описаного у постанові правопорушення, так і змістом протоколу, і не спростовує вчиненого позивачем правопорушення.
Позивач стверджував, що не мав обов`язку проходити військово-лікарську комісію, так як знятий з військового обліку, однак таке його твердження суперечить матеріалам справи.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 9 травня 2024р. №3696-IX (далі Закон №3696-ІХ), який набув чинності 19 травня 2024, стаття 210-1 КУпАП викладена в такій редакції:
«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Стаття 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто є нормою непрямої дії, яка сама не встановлює правила поведінки, а має відсильний характер до інших нормативних актів.
Так, статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-XII визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України №303/2014 від 17 березня 2014р. «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022р. №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан.
Нормами абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці.
Відповідно до пп. 2 п. 1 Додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16.05.2024, передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Згідно з абзацом восьмим пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів. За змістом пункту 1 додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази судом встановлено, що 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 , будучи присутнім за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився від отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду для визначення працездатності, відносно позивача складено акт відмови від отримання направлення на медичний огляд, у присутності трьох свідків, який не оскаржувався, жодних пояснень про причину відмови позивачем в акті не зазначено.
Так, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачу відповідно до п. 74 Постанови КМУ було видано направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, - тому твердження позивача, що він не перебуває на військовому обліку та не повинен був проходити ВЛК помилкові, оскільки такі спростовані матеріалами справи, зокрема обліковою карткою до військового квитка по перебування ОСОБА_1 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Крім того суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення позивач був присутній, від підпису та пояснень відмовився у присутності двох свідків, у протоколі містяться повідомлення про дату, час та місце проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на 15.09.2025р. на 12.00год., у призначений час проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не з`явився.
Таким чином судом встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було здійснено керівником РТЦК відповідно до норм чинного законодавства України та відповідно винесено ним постанову про накладення стягнення.
Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувані постанови є обґрунтованими, тобто прийнятими з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд уважає, що під час розгляду даного спору, встановлено, що відповідачем доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; позивач відповідно не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а тому враховуючи вищенаведене у сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, відтак до задоволення не підлягають з вищевикладених мотивів.
Керуючись статтями 77, 94, 139, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, суд 
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №898 від 15 вересня 2025 року, - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя