ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
22 червня 2026 року 	Справа № 280/2611/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Національної Поліції в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , в надсиланні трудової книжки на підставі її особистої заяви від 09 лютого 2026 року;
зобов`язати Головне управління Національної Поліції в Запорізькій області направити поштою трудову книжку належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , на підставі її особистої заяви від 09 лютого 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є колишнім працівником відповідача, працювала старшим спеціалістом криміналістом сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Мелітопольського РУП ГУНП Запорізької області до початку повномаштабного вторгнення російських збройних формувань на територію нашої суверенної держави у 2022 року. Станом на початок війни вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У подальшому її було звільнено з посади згідно наказу №1249 від 14.12.2022. При звільненні позивачка не отримала оригіналу своєї трудової книжки оскільки, не мала можливості особисто з явитись у м. Запоріжжя. 09 лютого 2026 року позивачка звернулась до відповідача по справі з заявою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м. Запоріжжя, у якій надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Заява була підписана Електронним Підписом та направлена на офіційну електрону адресу відповідача по справі. Відповідач на заяву позивачки надав відповідь №259842026 від 24.02.2026 (132424), у якій відмовив у задоволенні означеної заяви щодо отримання трудової книжки поштою, вказавши що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території. Позивачка вважає що відповідач діє протиправно, всупереч вимогам трудового законодавства, грубо порушує її право на отримання оригіналу трудової книжки поштою за умов наявності її заяви (колишнього працівника) про пересилання трудової книжки поштою, не має жодних підстав утримувати трудову книжку у себе. Вважає, що викладені доводи відповідача у його відповіді не відповідають вимогам трудового законодавства України. Тому позивачка змушена звернутися до суду для поновлення своїх порушених прав. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачка проходила службу в ГУНП в Запорізькій області на посаді старшого спеціаліста – криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області. З 25.02.2022 Мелітопольський район є тимчасово окупованими територіями, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376. У зв`язку з порушенням службової дисципліни та невиконання наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації, до м. Запоріжжя», 14.12.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області «По особовому складу» № 1249 о/с Позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). На день звільнення зі служби з поліції стаж служби в поліції складав – 12 років 03 місяців 29 дні, вислуги років на пільгових умовах не було. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі – Постанова № 301), пунктом 3 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідно до пункту 4 зазначеної Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Вказує, що право Позивача на отримання трудової книжки реалізується шляхом особистого отримання документа від розписку у книзі обліку. Будь – який інший порядок видачі, особливо без належного підтвердження фактичного місця перебування особи, суперечить принципам безпеки персональних даних та встановленому законодавством порядку ведення й обліку трудових книжок. Наголошує, що пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку є лише процесуальним винятком, а не безумовним обов`язком роботодавця, особливо в умовах воєнного стану. Зауважує, що Постанова № 301, яка має вищу юридичну силу стосовно відомчих інструкцій, взагалі не передбачає механізму пересилання трудової книжки поштою, встановлюючи натомість імперативну вимогу щодо особистого розпису працівника у книзі обліку. Крім того зазначає, що дії ГУНП в Запорізькій області зумовлені необхідністю виключення ризиків порушення законодавства про захист персональних даних та спрямовані на гарантування безпеки самого власника трудової книжки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відповіді на відзив представник позивача наголосила, що відповідач грубо порушує право позивача на отримання оригіналу трудової книжки поштою, відмова відповідача від 24.02.2026 року у пересиланні належної позивачці трудової книжки є протиправною. Позивачка попередньо вже зверталась до відповідача з заявою від 27.02.2025 року про надсилання трудової книжки , підписаною електронним підписом, але заява залишилась без відповіді, що спростовує доводи представника відповідача про те що позивачка протягом тривалого часу не вживала заходів щодо отримання основного документу що підтверджує її трудову діяльність. Тож, звернення позивачки до суду, після отримання відмови відповідача на заяву від 09 лютого 2026 року, це вимушена або крайня міра вчинена з метою поновлення порушених прав. Фізично приїхати у м. Запоріжжя за отриманням належної їй трудової книжки (де перебуває відділ кадрів відповідача) позивачка не має можливості, але має можливість отримати поштою свою трудову книжку про що і просила у заяві. Окрім того, надала згоду про надсилання належної трудової книжки поштою. Натомість відповідач безпідставно відмовив їй у задоволенні заяви , тим самим не виконавши правомірні вимоги позивачки, діючі всупереч вимогам трудового законодавства. На теперішній час відповідач в особі свого представника вигадує причини з яких було порушено трудове законодавство намагаючись виправдати себе « необхідністю виключення ризиків порушення законодавства про захист персональних даних та спрямованістю на гарантування безпеки самого власника трудової книжки.» Відповідачем не наведено переконливих доводів не можливості надіслання поштою позивачці її трудової книжки. Наголошує, що єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.
Розглянувши матеріали справи, суд установив наступне.
ОСОБА_1 проходила службу в ГУНП в Запорізькій області на посаді старшого спеціаліста – криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області.
14.12.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області «По особовому складу» № 1249 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
09 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м.Запоріжжя, у якій надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Заява була підписана електронним підписом та направлена на офіційну електрону адресу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Головне управління Національної поліції в Запорізькій області надало відповідь №25984-2026 від 24.02.2026 (132424), в якій повідомлено, що у зв`язку з відсутністю інформації про прибуття позивачки на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасової окупованої території.
Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі – Постанова № 301), а саме, пунктом 3 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільнені працівника трудова книжка видається йому під розпис в журналі обліку.
Згідно пункту 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. 
У відповідності до пункту 5 Постанови № 301 Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об`єднань постановлено у тримісячній термін розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. 
Таким чином, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що положення Інструкції №58 суперечать положенням Постанови № 301, оскільки таку Інструкцію прийнято саме на виконання положень Постанови № 301.
Поряд з цим, пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.
Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Сторонами не заперечується, що вони перебували у трудових відносинах як робітник та роботодавець, а трудова книжка позивача після звільнення залишилась у відповідача.
09.02.2026 позивачем засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису направлено заяву, в якій вона просила відповідача направити оригінал трудової книжки на наступну адресу: АДРЕСА_1 .
При цьому, у заяві позивачка просила надіслати трудову книжку саме на її ім`я, зазначивши, що несе відповідальність за її пересилання засобами поштового зв`язку.
Проте, у листі-відповіді відповідач вказав, що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території.
Суд наголошує, що вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 
Водночас, чинне законодавство, що регулює порядок видачі трудових книжок працівникам після звільнення, не покладає обов`язку на роботодавця пересвідчуватись у достовірності вказаної адреси відправлення, а робітник, який має намір отримати трудову книжку за допомогою засобів поштового зв`язку, не зобов`язаний підтверджувати будь-якими доказами своє місцезнаходження. Єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.
Так, Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами) затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку, відповідно до підпункту 1 пункту 32 яких поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку: найменування адресата (одержувача) та відправника: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, якщо відомо - ім`я та прізвище адресата. На простих та реєстрованих поштових картках, листах (крім тих, що адресуються до запитання, до відділення) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата (за наявності) зазначаються повністю; номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих).
Таким чином, у відповідача наявна можливість здійснити відправлення запитуваних документів на вказану позивачкою адресу із зазначенням мобільного номеру телефону.
Сукупність встановлених судом обставин дають підстави зробити висновок, що відповідач у порушення чинних вимог законодавства не здійснив направлення позивачу засобами поштового зв`язку на зазначену адресу оригіналу трудової книжки, що зумовлює суд зобов`язати відповідача здійснити направлення позивачу засобами поштового зв`язку трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 09 лютого 2026 року.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, вул.Дмитра Апухтіна, буд.29, код ЄДРПОУ 40108688) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в надісланні трудової книжки, на підставі її особистої заяви від 09 лютого 2026 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Запорізькій області направити засобами поштового зв`язку трудову книжку, належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі її особистої заяви від 09 лютого 2026 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Запорізькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова