П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35950/25	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 у справі № 420/35950/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-1) у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 155250036775 від 15.09.2025 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на території Республіки Білорусь (з 27.11.1986 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 08.09.2004) згідно трудової книжки від 23.07.1984 НОМЕР_1 та довідки від 14.07.2023 № 53/35/8167, виданої УВС Гомельської облради;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.09.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити йому достроково пенсію за віком як УБД на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням відповідача-1 від 15.09.2025 № 155250036775 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком. При цьому, відповідачем-1 не зараховано періоди роботи на території Білоруської РСР в органах внутрішніх справ МВС Республіки Білорусь згідно трудової книжки від 23.07.1984 НОМЕР_1 та довідки від 14.07.2023 р. № 53/35/8167, виданій УВС Гомельської облради: з 27.11.1986 по 31.12.1991, оскільки відповідно до "Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування до їх страхового стажу", затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2025 № 562, у разі коли в заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат; з 01.01.1992 по 08.09.2004, оскільки з 23.12.2023 припинила свою дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, вчинена у м. Києві 14.12.1995. Позивач вказує, що враховуючи загальновідомі факти розірвання ділових зв`язків України з Республікою Білоруссю, відкликання послів, неможливістю Позивача як учасника бойових дій у повномасштабній війні України з російської федерації, військовослужбовця ЗСУ звертатися офіційно до країни, яка підтримує агресію російської федерації проти України, відповідач-1 зобов`язаний був врахувати спірний період роботи з 27.11.1986 по 31.12.1991 до трудового стажу позивача, але протиправно цього не зробив. Крім того, позивач зазначає, що на час трудової діяльності позивача у спірний період з 01.01.1992 по 08.09.2004, Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем-1 та, як наслідок, не зараховано періоди роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 р. по 08.09.2004. З урахуванням статті 13 Угоди, не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача-1 протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.
11.11.2025 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що за результатами розгляду заяви позивача не зараховано періоди роботи на території Білоруської РСР в органах внутрішніх справ МВС Республіки Білорусь згідно трудової книжки від 23.07.1984 НОМЕР_1 та довідки від 14.07.2023 № 53/35/8167, виданій УВС Гомельської облради: з 27.11.1986 р. по 31.12.1991 р., оскільки відповідно до "Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 16.05.2025 р. № 562, у разі, коли в заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.; з 01.01.1992 р. по 08.09.2004 р. , оскільки з 23.12.2023 припинила свою дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, вчинена у м. Києві 14.12.1995. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.09.2025 № 155250036775 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини до п.1 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. За наведених обставин, позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Також, 13.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду за адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-2), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Харківській області № 155250036775 від 24.10.2025 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004 згідно трудової книжки від 23.07.1984 НОМЕР_1 та довідки від 14.07.2023 № 53/35/8167, виданий УВС Гомельської облради;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2025 та прийняти рішення щодо призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.10.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити йому достроково пенсію за віком як УБД на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням відповідача-2 від 24.10.2025 № 155250036775 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1984, оскільки Угода між Урядом України та Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила дію з 23.12.2023, у зв`язку з цим зараховуються періоди роботи на території Республіки Білорусь по 31.12.1991. Вказує, що на час трудової діяльності позивача у спірний період з 01.01.1992 по 08.09.2004, Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем-2 та, як наслідок, не зараховано періоди роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004. Крім того, з урахуванням ст.13 Угоди, не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача-2 протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач-2 відзив на позовну заяву не надав.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.11.2025 (суддя Бойко О.Я.) у адміністративній справі № 420/38368/25 відкрив спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
12.01.2025 до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача про об`єднання адміністративних справ, в якому просить на підставі ст.172 КАС України об`єднати адміністративні справи № 420/35950/25 та № 420/38368/25 в одне провадження, оскільки вважає, що спільний розгляд сприятиме більш швидкому та об`єктивному розгляду.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.01.2026 задовольнив клопотання представника позивача про об`єднання адміністративних справ в одне провадження. Об`єднав адміністративні справи № 420/35950/25 та № 420/38368/25 в одне провадження, присвоїв об`єднаній справі єдиний номер № 420/35950/25.

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 10.03.2026 у справі № 420/35950/25 позовні заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнив частково. 
Визнав протиправними та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.09.2025 № 155250036775 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.10.2025 № 155250036775 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004 та повторно розглянути заяву від 17.10.2025 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовив.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з вторгненням російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України відповідачем не може бути відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004, оскільки останній повністю підтверджується записами у трудовій книжці та наданою довідкою. 
Як зазначив суд, позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Поряд з цим суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідач-2 при розгляді заяви позивача від 17.10.2025 зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності на території Республіки Білорусь з 27.11.1986 по 31.12.1991 й таким чином поновив права позивача в цій частині позовних вимог, суд з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004 та повторно розглянути заяву від 17.10.2025 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що оскільки Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонній Угоді між Урядом України та Урядом республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.10.1998 відсутні.
- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.
Також, не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що з 01.01.2023 РФ припинала участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РСФСР по 31.12.1991.

Обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 27.12.2022.
15.09.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити йому достроково пенсію за віком як УБД на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В даній заяві позивач вказав, що йому пенсія "не призначалась в іншій державі; не отримую пенсію іншого виду; не отримую від рф".
За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого від 15.09.2025 № 155250036775 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. 
Відповідачем-1 встановлено, що страховий стаж особи становить: 10 років 6 місяців 29 днів.
При обчисленні страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Білоруської РСР в органах внутрішніх справ МВС Республіки Білорусь згідно трудової книжки від 23.07.1984 НОМЕР_1 та довідки від 14.07.2023 № 53/35/8167, виданій УВС Гомельської облради: з 27.11.1986 по 31.12.1991, оскільки відповідно до "Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 16.05.2025 № 562 , у разі, коли в заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.; з 01.01.1992 по 08.09.2004, оскільки з 23.12.2023 припинила свою дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, вчинена у м. Києві 14.12.1995.
17.10.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити йому достроково пенсію за віком як УБД на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням якого від 24.10.2025 № 155250036775 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. 
Відповідачем-2 встановлено, що страховий стаж особи становить: 15 років 9 місяців 4 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.09.2004 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1984, оскільки Угода між Урядом України та Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995 р., припинила дію з 23.12.2023, у зв`язку з цим зараховуються періоди роботи на території Республіки Білорусь по 31.12.1991 р.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 23.07.1984 містить наступні записи про спірні періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , зокрема, записи № 5-6 на стр.2-5: з 27.11.1986 по 08.09.2004 в органах внутрішніх справ УВД Гомельської облради.
Згідно довідки від 14.07.2023 № 53/35/8167, виданої УВС Гомельської облради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ МВС Республіки Білорусь на різних посадах рядового, середнього і старшого керівного складу з 27.11.1986 по 08.09.2004.
Вважаючи оскаржувані рішення протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірне питання в контексті розгляду даної справи, в межах доводів апеляційної скарги стосуються права позивача на зарахування відповідачами до страхового стажу позивача спірного періоду роботи на території Республіки Білорусь за обставин припинення Україною участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонній Угоді між Урядом України та Урядом республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995.
Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з таких міркувань.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною першою, другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, слід враховувати Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
На час роботи позивача в республіці білорусь Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Кабінет Міністрів України постановою від 29.11.2022 № 1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи те, що позивач працював на території республіки білорусь до ухвалення Кабінетом Міністрів України постанови від 29.11.2022 № 1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві, її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, відповідачем протиправно не зараховано спірний період роботи позивача до страхового стажу. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2025 у справі № 560/129/24.
Окрім того, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписано Україною, стала Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, яку ратифіковано Законом України № 546/96-ВР від 22.11.1996.
Згідно із ст.ст.5-7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше.
При призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.
Громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення.
Відповідно до ст.16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.
Законом України від 29.05.2023 р. № 3117-IX "Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення" денонсовано "Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення", вчинену 14.12.1995 в м. Києві та ратифіковану Законом України від 22.11.1996 р. № 546/96-ВР.
Згідно із листом Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023 р. №72/14-612/1-96203 Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припиняє дію 23.12.2023 р.
Між тим, ст.16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.
Таким чином, враховуючи вищезгаданий принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, визначений зокрема у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, положення Закону від 29.05.2023 № 3117-IX підлягають до застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ними чинності.
Враховуючи все вищевикладене, на думку колегії суддів є правильними висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем-1 при прийнятті рішення від 15.09.2025 № 155250036775 та відповідачем-2 при прийнятті рішення від 24.10.2025 № 155250036775 про відмову у достроковому призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідачі допустили неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, та прийняли необґрунтовані рішення про відмову позивачу в призначенні у достроковому призначенні пенсії.
За наведеного, на думку колегії суддів є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних заяв.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційних скарг відповідачів.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 у справі № 420/35950/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк