Справа № 136/269/26
провадження № 2/136/145/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Шпортун С.В.,
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтранс капітал» (далі – позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст капітал») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі – позичальник, відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 02.04.2024 року між Товариства з обмеженою відповідальністю « СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1533502 про надання споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до якого сторони погодили тип кредиту, суму кредиту 2200 грн., строк кредиту 350 днів: з 02.04.2024 року по 19.03.2025 року, розмір відсотків та періодичність їх сплати, а також відповідальність за неналежне виконання умов договору.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит в розмірі обумовленому договором шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , повідомлену відповідачем.
24.12.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу №24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 1533502.
Позивач зазначає у позові, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала внаслідок чого допустила заборгованість, яка станом на 21.10.2025 складає в розмірі 22385,00 грн., яка складається з: 2200,00 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 14410,00 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 4675,00 грн. – проценти за 85 календарних днів, 1100,00 грн. штрафні санкції, які добровільно не сплачує а ні первісному кредитору, а ні новому, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач також просить вирішити питання судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Відповідач через представника ОСОБА_2 28.04.2026 через систему Електронний суд подала до суду відзив у визначений судом строк, направивши його в адресу позивача та його представника, відповідно до якого позов визнали частково, не заперечували щодо укладення кредитного договору та стягнення суми заборгованості за тілом кредиту, утім просили відмовити у решті складових заборгованості, посилаючись на те, що відповідач на момент укладення кредитного договору та на даний час залишається дружиною діючого військовослужбовця, відтак на неї поширюються пільги, встановлені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отож вона звільнена від сплати процентів у сумі 19 085 грн та штрафних санкцій у сумі 1100 грн. Також просили стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Представник позивача 08.05.2026 через систему Електронний суд надав додаткові пояснення, які містять заперечення на відзив сторони відповідача, отож по своїй суті є відповіддю на відзив.
За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Приймаючи до уваги те, що представник позивача подав зазначену заяву із збігом встановленого судом строку, питання про його продовження судом не ініціювалось, відтак в силу положень ст.126, 127 ЦПК України, суд залишає відповідь на відзив без розгляду.
Інші заяви по суті не надходили від учасників цивільного процесу.
Ухвалою суду від 02.03.2026 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, повідомлення відповідача - ОСОБА_1 вирішено здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, витребувано у АТ КБ «Приват Банк», належним чином засвідчену інформацію на підтвердження перерахування відповідачеві грошових коштів на виконання умов кредитного договору.
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.05.2026 задоволено заяву представника відповідача та забезпечено її участь у судових засідання дистанційно в режимі відеоконференції.
У судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились.
Представник відповідача Скользнєва В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зіславшись на обставини викладені у заяві по суті, просила здійснити розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи на підставі представлених нею доказів.
З огляду на викладене, судом не встановлено правових підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
02.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1533502 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом Споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний Споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІКС Товариства. 
Відповідно до Розділу І Договору сторони узгодили, що кредит надається у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, а саме: Сума кредиту(загальний розмір) складає: 2 200,00 гривень. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту 351 дні (в)(день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 27 дні (в). Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка 0,010% в день та застосовується відповідно до умов якщо Споживач до 29.04.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.9.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 106 645,21% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.10.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 21 505,00 грн. 1.10.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 20 025,94 грн. 
Відповідно до п.2.1. Розділу 2 Договору Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно Розділу 6 Договору узгоджено відповідальність сторін за неналежне виконання умов Договору у вигляді сплати штрафу у розмірі 110,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 22,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Вказаний договір було підписано ОСОБА_1  одноразовим ідентифікатором С808.
На підтвердження обставин зазначених у позові позивачем надано Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором).
У Паспорті споживчого кредиту споживачеві було надано інформацію про усі істотні умови кредитування до укладення договору про споживчий кредит (а.с.22, 23), який підписаний 02.04.2024 позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора Х871.
Факт перерахування суми кредиту на виконання умов договору №1533502 від 02.04.2024 з ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «Пайтек», згідно якої підтверджено успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»: на суму 2200.00 грн. Електронний платіжний засіб – 4149629360982474. Номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» – 15335021712078422 Призначення платежу: Виконання фінансових зобов`язань відповідно до укладеного договору № 1533502 від 2024-04-02.
На підтвердження перерахування грошових коштів в сумі 2200,00 грн. ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 на виконання вимог ухвали суду доведено листом АТ КБ Приватбанк (а.с.111).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором наданої «СЛОН КРЕДИТ» (а.с.24) станом на 24.12.2024 ОСОБА_1 допустила заборгованість в розмірі 17 710,00 грн. яка складається з: 2200,00 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 14410,00 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 1100,00 грн. штрафні санкції.
24.12.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №24122024 відповідно до якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги (а.с.35-43).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором №1533502 від 02.04.2024 року на суму 17 710 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.26), заборгованість ОСОБА_1 станом 19.03.2025 становить в розмірі 22385,00 грн., яка складається з: 2200,00 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 14410,00 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 4675,00 грн. – проценти за 85 календарних днів, 1100,00 грн. штрафні санкції
Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 у справі № 5026/886/2012).
Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 1533502 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 02.04.2024.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.
Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.
Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом.
У свою чергу у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що наявні у справі докази підтверджують укладення договору між сторонами цього спору, надання грошових коштів (кредиту) відповідачеві в обумовленому цим договором, доведеною є вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання зібраними та дослідженими безпосередньо судом належними та допустимими доказами, що додані до матеріалів справи, що не заперечувалось відповідачем у відзиві та представником у судовому засіданні.
Вирішуючи питання розміру існуючої заборгованості, суд враховує, що позивачем заявлено вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 22385,00 грн., яка складається з: 2200,00 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 14 410,00 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 4675,00 грн. – проценти за 85 календарних днів, 1100,00 грн. штрафні санкції.
Суд погоджується із розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2 000,00 грн.
Разом з цим, надаючи оцінку доводам сторони відповідача в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу, суд виходить з наступного.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (далі - Закон N 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в ст. ст. 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно п. 15 ст. 14 Закону N 2011-XII військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року N 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій;
З моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року N 303/2014 в Україні настав особливий період.
Стаття 3 Закону N 2011-XII унормовано, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей
Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п. 74 його постанови від 04.09.2024 у справі N 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі N 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники".
Разом із відзивом відповідач подала до суду документи, які направлені в адресу позивача, а саме: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 09.11.2018 року із якого встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровали шлюб, про що 09.11.2018 року було зроблено відповідний актовий запис 72. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_5 ». ОСОБА_3 , на підставі Указу Президента від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», 13.05.2022 року призваний по мобілізації та з 13.05.2022 року по сьогоднішній день проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується Довідкою від 13.05.2022 року №350/142/594, що видана командиром ВЧ НОМЕР_4 ; Довідкою форми 5 від 28.04.2026 року №950/142/747, що видана командиром ВЧ НОМЕР_4 ; Військовим квитком серії НОМЕР_5 ; Посвідченням НОМЕР_6 від 24.10.2025 року.
Із зазначених документів встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, перший на момент укладення кредитного договору від 02.04.2024 проходив військову службу , відтак мав статус військовослужбовця Збройних Сил України , цей Договір був укладений у період дії Закону N 2011-XII.
Отже, нарахування відповідачу, як дружині військовослужбовця процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором № 1533502 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 02.04.2024 є таким, що суперечитиме приписам частини 15 статті 14 Закону N 2011-XII.
Таким чином, доводи у відзиві в частині незаконного нарахування процентів та штрафних санкцій за користування кредитом, з урахуванням положень частини 15 статті 14 Закону N 2011-XII є обґрунтованими та знайшли своє законодавче підтвердження.
У відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що нарахована позивачем заборгованість підлягає перерахуванню судом без урахування процентів та штрафу, про стягнення яких просив позивач.
З урахуванням зазначеного, суд задовольняє позов частково, оскільки доводи сторони відповідача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи та гуртуються на нормах діючого законодавства.
Питання судових витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 ЦПК України.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За звернення до суду із даним позовом позивачем сплачено 2662,40 грн судового збору.
Позов задоволено на 9,8 % (2200,00 грн: 22385,00 грн х 100 %), відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 260,91 грн (2662,40 грн х 9,8 %).
Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано: договір про надання правової допомоги N 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Столітнім М.М.; Заявка №14988 на виконання доручення до Договору N 10/12-2024 від 10.12.2024; Акт N 14988 прийому-передачі виконаних робіт від 09.02.2026, де перелічено опис виконаних робіт, послуг, витрати на послуги адвоката Столітнього М.М. складають 10 000 грн.
Водночас у відзиві відповідачем зазначено про розмір витрат на правничу правову допомогу в сумі 8000,00 грн., та на їх підтвердження надано: Договір про надання правничої допомоги від 10.04.2026 укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Скользнєвою В.В.; згідно Акту здачі-приймання від 30.04.2026 наведено перелік наданих відповідачеві послуг та їх вартість визначена в розмірі 8000,00 грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату 8000,00 грн.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі N 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі N 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат наданих позивачеві та відповідачеві у співставленні до виконаних адвокатами робіт, порядок розгляду справи, наявність усталеної судової практики, суд дійшов висновку, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн понесених позивачем та 8000,00 грн. понесених відповідачем є завищеними та про їх зменшення клопотала кожна із сторін, навівши мотиви та обґрунтування. 
З урахуванням переліку наданих реальних послуг адвокатами у даній справі, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає достатнім і співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених стороною позивача у сумі 5 000,00 грн., а стороною відповідача 2000,00 грн. 
При прийнятті такого рішення суд враховує вимоги ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність вказаної справи, наявність усталеної судової практики з вирішення кредитних спорів та те, що адвокати є кваліфікованими юристами, а розгляд справи проведено у відсутність сторони позивача та за одне судове засідання за участі представника відповідача.
Отож при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд зобов`язує сторону позивача, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» заборгованість за Кредитним договором № 1533502 укладено 02.04.2024, яка становить 2200 (дві тисячі двісті) гривень 00 коп.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 260 (двісті шістдесят) гривень 91 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1310 (одну тисячу триста десять) гривень 00 коп.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники цивільного процесу:
Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»» (вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ, ЄДРПОУ - 44559822);
Відповідач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 ).

Суддя С.В. Шпортун