УХВАЛА

27 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/9802/25 

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Вронської Г.О. - головуючої, Бенедисюка I.М., Васьковського О.В., Зуєва В.А., Малашенкової Т.М., Пєскова В.Г., Чумака Ю.Я., 

перевірив наявність підстав для розгляду об`єднаною палатою касаційної скарги Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"

на рішення Господарського суду міста Києва (Смирнова Ю.М.)
від 17.12.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Мальченко А.О., Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.)
від 05.03.2026

у справі №910/9802/25

за позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ес Енд Ей Груп"

про визнання недійсними пунктів договору в частині та стягнення 136 733,00 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (далі – Позивач, Скаржник) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ес Енд Ей Груп" (далі –Відповідач), в якому просила:
- визнати недійсними пункти 1.1, 3.1 договору від 17.06.2022 №73/1-К-22 (зі змінами), укладеного між Позивачем та Відповідачем у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість (далі – ПДВ);
- стягнути з Відповідача на користь Позивача 136 733,00 грн безпідставно набутих коштів.
2. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач стверджував, що пункти 1.1, 3.1 оспорюваного правочину в частині включення до ціни договору суми ПДВ суперечать вимогам Податкового кодексу України (далі – ПК України), що є підставою для визнання цих пунктів договору недійсними у зазначеній частині та свідчить про наявність підстав для стягнення з Відповідача суми сплаченого ним ПДВ у розмірі 136 733,00 грн як безпідставно отриманих коштів.
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 17.12.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 05.03.2026 у справі №910/9802/25, у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі.
4. Судові рішення, зокрема, мотивовані тим, що Позивач придбав, а Відповідач реалізував товар, обумовлений договором, за ціною, що не включала ПДВ. Вказані обставини спростовують твердження Позивача про безпідставне отримання коштів (суми ПДВ) Відповідачем та виключають можливість застосування до спірних правовідносин статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
5. 17 березня 2026 року Позивач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі №910/9802/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
6. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України Скаржник зазначив, що на даний час відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування положень частин першої, другої та третьої статті 632 ЦК України, частини першої статті 1212 ЦК України з урахуванням особливостей частин четвертої та п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України у подібних правовідносинах.
7. У поданій касаційній скарзі Скаржник, серед іншого, наголосив на такому:
- суд апеляційної інстанції не застосував норми матеріального права, а саме положення частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", якою визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та / або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
- існує низка постанов Верховного Суду, зокрема від 24.10.2024 у справі №914/2694/23, від 13.11.2024 у справі №911/23/24; від 07.08.2024 у справі №916/2914/23, від 10.09.2024 у справі №922/4055/23, від 11.02.2026 №910/5888/25, де предметом позову виступали вимоги про визнання недійсним частково договорів та стягнення сум ПДВ, у яких Верховний Суд хоч і визнає умови договорів недійсними, проте зазначає, що обов`язок з повернення коштів за статтею 1212 ЦК України виникає у Відповідача не з часу визнання спірного пункту договору недійсним, а з часу отримання Відповідачем цих коштів;
- ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки фактам та обставинам встановленим актом ревізії;
- оскільки до ціни договору помилково включено суму ПДВ, слід дійти висновку, що Відповідач, будучи в цей період платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2%, набув грошові кошти в розмірі суми ПДВ, а саме 136 733,00 грн (ПДВ у розмірі 20% від ціни поставленого товару), передбаченому умовами пункту 3.1 Договору, поза підставою, передбаченою договором.
8. 25 березня 2026 року, в межах встановленого Верховним Судом строку, Відповідач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
9. Ухвалою від 29.04.2026 Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду (Студенець В.І. – головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.) передав справу №910/9802/25 на розгляд об`єднаної палати з метою забезпечення єдності судової практики та правової визначеності у побідних правовідносинах.

ПІДСТАВИ ДЛЯ ПЕРЕДАННЯ СПРАВИ НА РОЗГЛЯД ОБ`ЄДНАНОЇ ПАЛАТИ

10. Обґрунтовуючи потребу передачі справи №910/9802/25 на розгляд об`єднаної палати, Верховний Суд в ухвалі від 29.04.2026 зауважив наступне.
11. У постановах Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №910/5813/25, від 11.02.2026 у справі №910/5888/25 та від 26.03.2026 у справі №910/5735/25, ухвалених у побідних правовідносинах та за однакових обставин щодо:
(1) зазначення постачальником ціни тендерної пропозиції / пропозиції до початку закупівлі та після закінчення закупівлі з ПДВ,
(2) укладення договорів за результатом закупівлі із ціною товару, що включала в себе ПДВ,
(3) відсутності / втрати у постачальника на момент укладення договорів про закупівлю та на момент їх виконання статусу платника ПДВ,
(4) але при цьому незмінності ціни таких договорів у подальшому, навіть за обставин виключення із умов договорів словосполучення «податок на додану вартість», шляхом укладення додаткових угод, існує різна практика у питанні правозастосування статей 41, 43 Закону України "Про публічні закупівлі" та підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
12. Так, у постанові від 11.02.2026 у справі №910/5888/25 Верховний Суд за наведених вище обставин дійшов висновку про наявність правових підстав для застування до таких правовідносин положень частини четвертої статті 41 та частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі".
13. Натомість Верховний Суд за ідентичних обставин у постанові від 26.03.2026 у справі №910/5735/25 дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень вказаного Закону України "Про публічні закупівлі" до правовідносин, які є побідними зі справою №910/5888/25. У наведеній постанові Верховний Суд фактично врахував висновки, викладені у постанові від 15.01.2026 у справі №910/5813/25.
14. З метою забезпечення правової визначеності та подолання сумнівів щодо тлумачення положень чинного законодавства у контексті спірних правовідносин в ухвалі від 29.04.2026 Верховний Суд вказав на необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 11.02.2026 у справі №910/5888/25, щодо питання застосування положень частини четвертої статті 41 та частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі".
15. Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2026 у справі №910/9802/25 вказано, що на розгляді у Верховному Суді, окрім цієї справи, перебуває низка побідних справ, зокрема справи №910/7184/25, №910/7757/25, №910/7529/25.

МОТИВИ, ЯКИМИ КЕРУЄТЬСЯ ОБ`ЄДНАНА ПАЛАТА

16. За змістом частин п`ятої, шостої статті 13, статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини четвертої статті 236 ГПК України призначенням Верховного Суду є насамперед формування правових позицій щодо застосування норм матеріального права та / або дотримання норм процесуального права, які були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій. Єдність судової практики відіграє важливу роль у забезпеченні однакового правозастосування, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності вирішення спірних ситуацій для учасників справи.
17. Водночас принцип єдності судової практики не є абсолютним, оскільки у протилежному випадку це означало б неможливість суду виправити свою позицію, виключало можливість динамічного розвитку права та суспільних відносин.
18. Згідно з частиною другою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
19. Частинами першою, третьою, четвертою статті 303 ГПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.
20. Наведені норми процесуального права зобов`язують колегію суддів за потреби відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду в складі колегії суддів з іншої палати, передати справу на розгляд об`єднаної палати.
21. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 11.07.2024 у справі №909/1167/17 наголосив, що умовами (підставами) для передачі справи на розгляд об`єднаної палати, як і підставами для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою, є:
1) наявність висновку щодо застосування конкретної норми (норм) права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати;
2) такий висновок має бути зроблено в подібних правовідносинах.
22. Підсумовуючи коло критеріїв щодо прийняття/повернення справ, об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі №909/1167/17 також зауважила:
1) на розгляд об`єднаної палати може бути передано справу після відкриття касаційного провадження колегією суддів, а касаційні скарги, заяви і клопотання на розгляд об`єднаної палати не передаються;
2) колегія суддів може погодитися з клопотанням учасника справи про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або підставами касаційного оскарження, зазначеними в касаційній скарзі (пункт 2 частини 2 статті 287 ГПК України), або ж самостійно прийняти рішення про передачу справи на розгляд об`єднаної палати в разі наявності обґрунтованих підстав;
3) для відступу або уточнення правової позиції колегія суддів повинна посилатися на постанову (постанови) Касаційного господарського суду:
а) в якій викладено висновок щодо застосування норми права з посиланням на конкретну норму (норми) матеріального або процесуального права;
б) відповідний висновок має бути зроблено в іншій справі зі спору, що виник із подібних правовідносин;
в) висновок повинен бути зроблений в постанові (постановах) колегій суддів з інших палат, іншою палатою Касаційного господарського суду або самою об`єднаною палатою;
4) колегія суддів має належним чином аргументувати підстави відступлення від висновку або необхідність відступлення шляхом уточнення попереднього висновку;
5) справа підлягає поверненню відповідній колегії суддів, якщо колегія фактично просить відступити від висновку щодо застосування норми права, викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду або іншого касаційного суду у складі Верховного Суду.
23. Проаналізувавши ухвалу Верховного Суду від 29.04.2026 у справі №910/9802/25 та наведені в ній мотиви, об`єднана палата зазначає, що:
(1) постанова Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №910/5888/25, від висновку в якій пропонується відступити, ухвалена колегією суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (тоді як колегія, що передає справу №910/9802/25 на розгляд об`єднаної палати, складається з суддів, які входять до палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду);
(2) у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №910/5888/25 сформульований висновок щодо застосування положень частини четвертої статті 41 та частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" у спірних правовідносинах.
24. Здійснюючи оцінку подібності правовідносин у контексті положень частини другої статті 302 ГПК України, об`єднана палата звертає увагу на таке.
25. У постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", яке полягає в тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, щодо якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.
26. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
27. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні ознаки з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність ознак слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
28. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші – додатковими.
29. У кожному випадку порівняння правовідносин та їх оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, й надалі порівнювати права та обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) та за потреби, зумовленої цим регулюванням, – визначити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
30. Враховуючи викладене вище, характер спірних правовідносин, склад учасників справи, предмет і підстави позову у справах №910/9802/25 та №910/5888/25 у контексті застосування положень частини четвертої статті 41 та частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі", не є очевидно неподібними, а доводи, викладені в ухвалі від 29.04.2026 щодо необхідності передання справи №910/9802/25 на розгляд об`єднаної палати, не є вочевидь неприйнятними.
31. Підстави для повернення справи колегії суддів не встановлені.
32. Отже, справа №910/9802/25 за касаційною скаргою Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі №910/9802/25 підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду.
Керуючись статтями 234, 235, 301, 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти до розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справу №910/9802/25 за касаційною скаргою Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі №910/9802/25.

2. Призначити розгляд справи №911/1913/23 у відкритому судовому засіданні на 03 липня 2026 року об 10:30 год. у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, зал судових засідань №203.

3. Явка учасників справи у судове засідання не є обов`язковою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Бенедисюк

О. Васьковський

В. Зуєв

Т. Малашенкова

В. Пєсков

Ю. Чумак