ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 р. 	Справа № 520/30918/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 03.03.26 по справі № 520/30918/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), з урахуванням уточнень просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в інфекційному відділенні у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області: зарахувати у подвійному розмірі періоди роботи позивача в інфекційному відділенні: з 01.01.2004 по 27.09.2018; з 01.10.2018 по 30.06.2022 та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням зазначених періодів у подвійному розмірі з моменту звернення до суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що отримує пенсію за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). З метою реалізації свого права на належний пенсійний розмір позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо уточнення страхового стажу та застосування пільгового обчислення трудового стажу за роботу в інфекційному відділенні. На думку позивача Пенсійний фонд протиправно не зарахував періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022 у подвійному розмірі, що призвело до заниженого розміру пенсії позивача. З вказаною бездіяльністю відповідача позивач не згодна, в зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022 з моменту звернення до суду (25.11.2025р.).
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що згідно із статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), в редакції, яка набрала чинності з 15.08.2003 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Враховуючи викладене, періоди роботи у вищезазначених закладах (відділеннях) до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії в подвійному розмірі.
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
ОСОБА_1 пенсію обчислено при страховому стажі 64 роки 1 місяць. Згідно з довідкою від 11.09.2018 №1219, виданою комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня», до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 01.08.1983 по 18.11.1983, з 10.09.1984 по 31.12.2003 зараховано в подвійному розмірі, періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2018, з 01.10.2018 по 30.06.2022 - в одинарному розмірі відповідно до статті 24 Закону №1058-IV. Відповідно до довідки від 11.09.2018 № 1219 до стажу для визначення права період роботи з 01.01.2004 по 27.09.2018 зараховано у подвійному розмірі
З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Позивач по справі не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, отже, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV з 15.08.2018.
ОСОБА_1 пенсію обчислено при страховому стажі 64 роки 1 місяць. Згідно з довідкою від 11.09.2018 №1219, виданою комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня», до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 01.08.1983 по 18.11.1983, з 10.09.1984 по 31.12.2003 зараховано в подвійному розмірі, періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2018, з 01.10.2018 по 30.06.2022 - в одинарному розмірі відповідно до статті 24 Закону №1058-IV. Відповідно до довідки від 11.09.2018 № 1219 до стажу для визначення права період роботи з 01.01.2004 по 27.09.2018 зараховано у подвійному розмірі.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування у подвійному розмірі періоди роботи позивача в інфекційному відділенні: з 01.01.2004 по 27.09.2018; з 01.10.2018 по 30.06.2022 позивач звернулася з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача допущена протиправна бездіяльність щодо незарахування позивачу до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022.
У зв`язку з чим, суд обираючи спосіб захисту прав позивача, вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022 з моменту звернення до суду (25.11.2025).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в оскаржуваній відповідачем частині з таких підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Закон України № 1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До цієї дати пенсійні відносини було врегульовано Законом № 1788-ХІІ.
Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Колегія суддів наголошує, що вказані пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах в подвійному розмірі, передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ є діючими і на теперішній час.
Так, положеннями статті 24 Закону № 1058-IV не скасовано статтю 60 Закону № 1788-ХІІ та не зупинено її дію. А відтак, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я, яка виконувалася особою і після 1 січня 2004 року, зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 24 Закону № 1058-IV та ст. 60 Закону № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22, від 11.02.2025 у справі № 420/8637/24, які в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.
Колегія суддів враховує положення ст. 22 Конституції України, згідно з якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Наведене узгоджується також із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.12.2021 року у справі № 688/2916/17, від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17.
В постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Законом № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за 1058-IV.
Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону 1788-ХІІ, то він мав би виключити із останнього усі інші положення, чого, в свою чергу, зроблено не було.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність права у позивача на зарахування стажу в подвійному розмірі, яке передбачене ст. 60 Закону № 1788-ХІІ, не пов`язаного із набранням чинності Закону № 1058-IV та яке не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я.
Таким чином, враховуючи, що у спірні періоди (з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022) ОСОБА_1 працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я, що дає право на зарахування стажу роботи у цьому закладі у подвійному розмірі, що в свою чергу, свідчить про наявність підстав для зарахування пенсійним органом до стажу роботи позивача періодів роботи з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-ХІІ, та, відповідно, вказує на протиправність відмови пенсійного органу у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача на підставі наведеної норми.
З огляду на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022 та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 по 27.09.2018 та з 01.10.2018 по 30.06.2022 з моменту звернення до суду (25.11.2025).
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
З огляду на вищенаведений підхід, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/30918/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий