ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
28.04.2026	Справа № 910/10499/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/10499/25

За позовом Акціонерного товариства «Оксі Банк»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн»
про стягнення 1300000,00 грн

Представники учасників справи:
від позивача: Коваленко О.Д.;
від відповідача: Габель О.П.;
від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Оксі Банк» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (далі - відповідач) про стягнення 1300000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Петрікор Вайн» в порушення умов кредитного договору №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, несвоєчасно та не у повному обсязі здійснював повернення наданих йому кредитних коштів, у зв`язку з чим позивач на підставі пункту 3.1 кредитного договору набув право вимагати погашення заборгованості за договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26.08.2024 від відповідача, за яким обліковується заборгованість перед ТОВ «Петрікор Вайн» в сумі 1300000,00 грн по договору поставки №414Р від 18.11.2022.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/10499/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору та призначено підготовче засідання у справі на 30.09.2025. 
Вказаною ухвалою, також було залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
04.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Оксі Банк» надійшли додаткові пояснення, у яких позивач повідомив, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 року у справі №924/413/25 було стягнуто з ТОВ «Петрікор Вайн» та ОСОБА_1 (поручитель) 2500000,00 грн заборгованості по строковому кредиту та 50958,90 грн заборгованості по строковим процентам та 46027,40 грн заборгованості по прострочених процентах, а оскільки у справі, що розглядається, предметом позову є звернення стягнення на предмет застави (права вимоги грошових коштів), як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з відкриттям відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ від 09.08.2024 року, зазначене рішення суду є доказом невиконання вказаного кредитного договору, що доводить позовні вимоги.
15.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що третя особа не зверталася до відповідача за отриманням письмової згоди на передачу в заставу права вимоги за договором поставки та на укладення договору застави та договору відступлення, і, відповідно, відповідач таку згоду не надавав у порядку визначеному пунктом 12.2 договору поставки, а надане третьою особою позивачеві повідомлення не свідчить про те, що така згода була надана самим відповідачем, відтак у останнього відсутній обов`язок виконувати вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет застави та погашення заборгованості за договором поставки саме позивачеві, а не третій особі. Окрім того, відповідач зауважив на недотриманні позивачем встановленої законодавством процедури звернення стягнення на предмет застави та наголосив, що у разі задоволення позовних вимог за цим позовом, позивач фактично отримає стягнення заборгованості з третьої особи за кредитним договором № 41/24-ВКЛ від 09.08.2024 у подвійному розмірі, що призведе до незаконного збагачення позивача та порушення майнових прав третьої особи.
17.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Оксі Банк» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач відхилив доводи відповідача, при цьому вказавши, що до матеріалів справи надано докази того, що ТОВ «Петрікор Вайн» при укладенні зазначеного правочину надав підтвердження отримання дозволу на укладення договору відступлення майнових прав від ТОВ «Сільпо-Фуд» і зазначений доказ відповідачем не спростовано. Посилання відповідача на ймовірне подвійне збагачення позивача внаслідок стягнення кредиту за рішенням Господарського суду Хмельницької області та ймовірного задоволення даного позову, не відповідає дійсності, оскільки вказані спори є різними за своєю суттю.
23.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» надійшла відповідь на відзив, у якій відповідач повторно наголосив, що повідомлення від 26.08.2024 № 2608, яке надала третя особа позивачеві при укладенні договору застави майнових прав № 41/24-ВКЛ-МП-3 від 26.08.2024 та договору відступлення права вимоги майнових прав від 26.08.2024, не заміняє письмову згоду відповідача на укладення договору застави та договору відступлення третьою особою та не свідчить про те, що така згода дійсно була отримана та що вона загалом існує, і враховуючи те, що вказаної згоди відповідача на передачу в заставу права вимоги за договором поставки, на укладення договору застави та договору відступлення не існує, то такі правочини між позивачем та третьою особою не породжують правових наслідків для відповідача, оскільки не відбувається переходу до позивача прав у матеріальних правовідносинах.
У судовому засіданні 30.09.2025, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.
Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 28.04.2026.
У судовому засіданні 28.04.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, представник відповідача проти позову заперечив просив відмовити, у свою чергу, третя особа у судове засідання не з`явились хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відтак, враховуючи, що третя особа була належним чином повідомлена про розгляд справи, втім про причини своєї неявки не повідомила і не подала жодного клопотання, суд на місці постановив розгляд справи проводити за її відсутності.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.
У судовому засіданні 28.04.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство «Оксі Банк» звернулось із позовом до Господарського суду Хмельницької області про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як боржника, та ОСОБА_1 , як поручителя, 2596986,30 грн боргу, в тому числі: 2500000,00 грн заборгованості по строковому кредиту, 50958,90 грн заборгованості по строкових процентах, 46027,40 грн заборгованості по прострочених процентах за кредитним договором з відкриття відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ від 09.08.2024.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оксі Банк» 2500000,00 грн заборгованості по строковому кредиту, 50958,90 грн заборгованості по строкових процентах, 46027,40 грн заборгованості про прострочених процентах.
Також вказаним рішенням було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оксі Банк» по 19477,40 грн витрат із сплати судового збору.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 набрало законної сили 30.07.2025 року.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").
Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95 від 28 жовтня 1999 року, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11 від 29 листопада 2016 року, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92 від 22 листопада 1995 року, § 36).
Даний принцип тісно пов`язаний з приписами частини 4 статті 75 ГПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.
Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 воно стосувалося неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як боржником, своїх зобов`язань за кредитним договором з відкриття відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ від 09.08.2024.
У той же час, спір у даній справі стосується, зокрема, встановлення наявності або відсутності порушень ТОВ «Петрікор Вайн» умов кредитного договору №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, з метою визначення наявності підстав для набуття права у банка вимагати погашення заборгованості за договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26.08.2024 від відповідача, за яким обліковується заборгованість перед ТОВ «Петрікор Вайн» в сумі 1300000,00 грн по договору поставки №414Р від 18.11.2022.
За таких обставин, встановлені вищезазначеним рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 обставини неналежного виконання ТОВ «Петрікор Вайн» своїх обов`язків за кредитним договором з відкриття відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, в силу імперативних приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.
Наразі, під час розгляду даного спору сторонами жодними доказами не спростовано встановлені в межах справи № 924/413/25 обставини невиконання ТОВ «Петрікор Вайн» зобов`язань за кредитним договором з відкриття відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ від 09.08.2024.
Зі змісту рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 вбачається, що 09.08.2024 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - банк, кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» (далі - позичальник) укладено кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець надає грошові кошти (відкриває відновлювану відкличну кредитну лінію) (надалі - кредит) позичальнику в розмірі 2500000,00 грн (далі - ліміт кредитної лінії) на строк із 9 серпня 2024 по 7 серпня 2025 (включно), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити фіксовану процентну ставку у розмірі 24% (двадцять чотири відсотки) річних, а також комісії на умовах, передбачених договором. Кредит надається на поповнення обігових коштів.
Пунктом 2.2 договору визначено, що днем надання кредиту вважається день оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку або перерахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника.
За умовами пункту 2.3 договору днем повернення кредиту вважається день повної сплати позичальником кредитодавцеві усієї заборгованості за кредитом на позичковий рахунок.
Відповідно до пункту 2.4 договору повернення кредиту здійснюється згідно з графіком зміни ліміту кредитної лінії, в межах строку кредитування, визначеного в п. 1.1 договору.
Графік зміни ліміту кредитної лінії: термін 09.08.2025, ліміт кредитної лінії - 2500000 грн.; термін 07.08.2025, ліміт кредитної лінії - 0,00 грн.
Згідно з пунктом 3.1 договору (із врахуванням додаткового договору №1 від 31.01.2025) виконання позичальником зобов`язань за договором забезпечується: 1) порукою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , надалі за текстом - поручитель) відповідно до договору поруки №41/24-ВКЛ-П від 09 серпня 2024; 2) Договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-1 від 26 серпня 2024 року. Предметом застави є: майнові права за договором поставки №10 від 01.08.2023, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хай Маркет» (ідентифікаційний код 44636875); 3) Договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-2 від 26 серпня 2024 року. Предметом застави є: майнові права за договором поставки №31/23-ПТ від 14.02.2023, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арітейл» (ідентифікаційний код 41135005); 4) Договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26 серпня 2024 року. Предметом застави є: майнові права за договором поставки № 414Р від 18.11.2022, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (ідентифікаційний код 40720198); 5) Договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-4 від 26 серпня 2024 року. Предметом застави є: майнові права за договором поставки №30/08/23 від 30.08.2023, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінторг Імпорт» (ідентифікаційний код 35380766); 6) Договором застави транспортного засобу №41/24-ВКЛ-ТЗ від 31 січня 2025 року, а саме: спеціалізований вантажний фургон тентований, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , марка - DAF, тип - L2ЕN3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , рік випуску - 2015, колір - білий. Знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Проспект Миру, 85. Заставодавець - ТОВ «Петрікор Вайн».
У пункті 4.2 договору визначені обов`язки позичальника, зокрема: повернути отриманий кредит в повному обсязі до 16 години 00 хвилин 7 серпня 2025 р. (включно) (згідно з графіком зміни ліміту кредитної лінії) (п. 4.2.1); своєчасно здійснювати сплату кредитодавцеві нарахованих процентів за користування кредитом та комісійної винагороди в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 4.2.3).
Пунктом 4.3 договору встановлено, що кредитодавець має право, зокрема: у випадку порушення позичальником умов договору вимагати його дострокового розірвання, повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів і комісійної винагороди зі стягненням штрафу/пені у розмірі, визначеному у розділі 7 договору, інших грошових зобов`язань, передбачених договором та/або законодавством ( п. 4.3.1); при невиконанні або неналежному виконанні позичальником (поручителем, заставодавцем-майновим поручителем, гарантом і т.д.) умов договору, що забезпечує виконання зобов`язань за договором, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та комісійної винагороди та/або розірвати договір, інших грошових зобов`язань, передбачених договором та/або законодавством (п. 4.3.2).
Згідно з пунктом 5.1 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюються кредитодавцем з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, процентної ставки, передбаченої п. 1.1. договору. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем, тобто враховується день надання кредиту і не враховується день його погашення (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/факт").
Відповідно до пункту 5.2 договору сплата позичальником процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, не пізніше п`ятого календарного дня місяця, наступного за звітним, а також в день повернення кредиту, на рахунок кредитодавця.
Договір набуває чинності та є укладеним з дати його підписання сторонами/уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 9.1 договору).
Згідно з меморіальним ордером №5152770 від 09.08.2024 Акціонерне товариство «Оксі Банк» надало ТОВ «Петрікор Вайн» кредитні кошти в сумі 2500000,00 грн.
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся 01.04.2025 року до ТОВ «Петрікор Вайн» та ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення умов кредитного договору №1030-327 від 01.04.2025, у якій просив достроково повернути кредит та сплатити нараховані проценти по кредитному договору №41/24-ВКЛ від 09.08.2024.
Господарським судом Хмельницької області за наслідками розгляду справи №924/413/25 було встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» умов кредитного договору №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, у зв`язку з чим із боржника та поручителя стягнуто 2500000,00 грн заборгованості по строковому кредиту, 50958,90 грн заборгованості по строкових процентах, 46027,40 грн заборгованості про прострочених процентах.
У той же час, кредитний договір №41/24-ВКЛ від 09.08.2024 за умовами пункту 3.1 було забезпечено, зокрема, договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26.08.2024 року.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 26.08.2024 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк», як заставодержателем та/або банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 щодо отримання грошових коштів за договором поставки №414Р від 18.11.2022 (далі - договір застави), предметом якого за умовами пункту 1.1 є те, що заставодавець передає в заставу майнові права, зазначені в п. 1.4 цього договору (далі - предмет застави). За домовленістю сторін, станом на дату укладення цього договору, вартість предмету застави складає 1300000,00 гривень (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок).
Відповідно до пункту 1.2 договору застави, заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» (код ЄДРПОУ 445093106) (далі - позичальник) за кредитним договором з відкриттям відновлюваної кредитної лінії №41/24-ВКЛ від 09.08.2024 (надалі - кредитний договір), укладеним між заставодержателем та позичальником, з урахуванням можливих змін та доповнень до кредитного договору та цього договору, зокрема: зобов?язання щодо повернення позичальником в повному обсязі кредитних коштів, отриманих відповідно до умов кредитного договору, в сумі 2500000,00 гривень (два мільйони п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) на зазначений в кредитному договорі рахунок у терміни, встановлені графіком погашення кредиту згідно відповідного додатку до кредитного договору (якщо передбачено такий графік погашення та укладено відповідний додаток до кредитного договору), але в будь-якому випадку не пізніше 07 серпня 2025 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору та/або згідно умов іншої угоди між заставодержателем та позичальником. Зобов`язання щодо сплати комісій та процентів на рахунки, зазначені в кредитному договорі, зокрема: процентів - в розмірі 24% (двадцять чотири відсотки) річних за користування кредитом в гривнях, або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов кредитного договору; комісії в розмірі, визначеному в кредитному договорі. Зобов`язання щодо сплати неустойки (штрафу, пені) у порядку та строки, зазначені в кредитному договорі. Заставою також забезпечуються в повному обсязі вимоги заставодержателя щодо відшкодування: витрат понесених заставодержателем і пов`язаних з пред`явленням вимоги за зобов`язаннями за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави; та збитків, завданих заставодержателю порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та/або заставодавцем за цим договором застави.
Пунктом 1.3 договору застави визначено, що заставою також забезпечуються зобов`язання, зазначені в п. 1.2 цього договору, у разі їх зміни - збільшення або зменшення, якщо така зміна обумовлена застосуванням умов кредитного договору щодо збільшення або зменшення суми зобов`язань позичальника за кредитним договором. При цьому, заставодавець дає свою згоду на збільшення розміру зобов`язань, забезпечених заставою за цим договором, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності перед заставодержателем у випадку внесення змін до кредитного договору.
Відповідно до пункту 1.4 договору застави предметом застави за цим договором є: майнові права заставодавця за договором поставки №414Р від 18.11.2022 (надалі - контракт), укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (код ЄДРПОУ 40720198), які полягають у праві вимоги грошових коштів, що виникає у застоводавця за контрактом з ТОВ «Сільпо-Фуд» (боржник за контрактом), що складаються із сум оплати за поставлений заставодавцем товар (алкогольну продукцію в асортименті) в розмірі 1300000,00 гривень (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок) за відвантажену алкогольну продукцію в асортименті. Предметом застави також є: весь обсяг майнових прав заставодавця за контрактом; майнові права на отримання коштів, які набуде заставодавець у разі зміни умов контракту, зокрема, у разі збільшення основної суми контракту (суми вкладу) тощо, після укладення цього договору; все, що отримає заставодавець за контрактом у разі виконання його боржником своїх зобов`язань за таким контрактом, відповідно до статті 52 Закону "Про заставу", зокрема, сплачені заставодавцю кошти за контрактом.
Згідно пункту 1.5 договору застави заставодавець свідчить, що предмет застави до цього часу не є предметом застави за іншими зобов`язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, щодо нього відсутні будь-які обтяження, в тому числі і податкова застава. Заставодавцем отримано письмову згоду ТОВ «Сільпо-Фуд» на передачу у заставу прав вимоги за контрактом та укладання цього договору згідно з умовами п. 8.17. контракту. Укладення і виконання заставодавцем цього договору не суперечить жодному положенню угод (правочинів) з третіми особами.
За умовами пункту 2.1.1 договору застави у разі порушення будь-якого зобов`язання, яке забезпечено заставою за цим договором, зокрема, порушення будь-якого зобов`язання заставодавця за цим договором та/або будь-якого зобов`язання позичальника за кредитним договором, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, а у разі невиконання цієї вимоги - задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, в т.ч. шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення на предмет застави.
Пунктами 2.4.1 та 2.4.4 договору застави встановлено, що до обов`язків заставодавця входить не порушувати прав заставодержателя, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про заставу»; повідомляти боржника за контрактом щодо укладення цього договору не пізніше наступного робочого дня, що слідує за датою укладення договору. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі: порушення будь-якого зобов`язання, яке забезпечене заставою за цим договором, зокрема, порушення будь-якого зобов`язання заставодавця за цим договором та/або будь-якого зобов`язання позичальника за кредитним договором; відмови заставодавця від пролонгації контракту або укладення нового контракту з наступною передачею майнових прав в заставу банку, у випадку якщо термін дії контракту є коротший від терміну виконання основного зобов`язання; подання заставодавцем заяви про дострокове розірвання контракту; настання інших обставин, передбачених чинним законодавством України (пункт 3.1 договору застави).
Відповідно до пункту 3.2 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється: шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, в тому числі шляхом здійснення уступки права вимоги; на підставі рішення суду.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до повного виконання всіх зобов`язань, які забезпечені заставою за цим договором. Договір складений у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони. Зміни та доповнення до цього договору набирають чинності лише за умови вчинення їх у письмовій формі і підписання уповноваженими особами обох сторін, якщо інше не передбачене умовами договору (пункт 4.1 договору застави).
Того ж дня, на виконання умов пунктів 3.1, 3.2 договору застави, 26.08.2024 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк», як стороною-1, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як стороною-2, було укладено договір відступлення права вимоги майнових прав (далі - договір відступлення), предметом якого за умовами пункту 1 є обов`язок сторони-2 передати (відступити), а сторони-1 прийняти на себе права сторони-2, як кредитора за зобов`язанням, а саме: право вимоги коштів на загальну суму 1300000,00 гривень (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок) за договором поставки № 414Р від 18.11.2022 (надалі - Контракт), укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (код ЄДРПОУ 40720198) (далі - боржник), які полягають у праві отримати від боржника грошові кошти за контрактом в обсязі, що складає 1300000,00 гривень (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок).
Договір набирає чинності з моменту його укладення, а в частині переходу права вимоги цей договір укладений із відкладальною умовою (п. 3 цього договору) відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України (пункт 2 договору відступлення).
За умовами пункту 3 договору відступлення право вимоги переходить до сторони-1 після настання однієї або декількох з наступних відкладальних умов: настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 41/24-ВКЛ від 09 серпня 2024 (а також всіх додаткових договорів, що укладені та можуть бути укладені до нього), укладеним між стороною-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» (код ЄДРПОУ 44509310) (позичальник) (надалі - кредитний договір) якщо вони не будуть виконані повністю або частково, порушення будь-якого зобов`язання, яке забезпечене заставою за договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 (щодо отримання грошових коштів) від 26 серпня 2024 року (надалі - договір застави), який укладено між сторонами, зокрема, порушення будь-якого зобов`язання стороною-2 за договором застави та/або будь-якого зобов`язання позичальника за кредитним договором, та/або виникнення у сторони-1 права звернення стягнення на заставлене майно; дострокового розірвання контракту, в тому числі відмови сторін від продовження терміну дії контракту.
Відповідно до пункту 4 договору відступлення сторона-2 відповідає перед стороною-1 за недійсність переданого за цим договором права вимоги. Стороною-2 отримано письмову згоду ТОВ «Сільпо-Фуд» на передачу у заставу прав вимоги за контрактом та укладання цього договору згідно з умовами контракту. Укладення і виконання стороною-2 цього договору не суперечить жодному положенню угод (правочинів) з третіми особами.
Згідно пункту 5 договору відступлення сторона-2 зобов`язується, з моменту набуття стороною-1 у відповідності до цього договору прав вимоги за цим договором, надати не пізніше наступного дня на вимогу сторони-1 всю інформацію та документацію, з якої випливають його права за контрактом, зокрема але не виключно належним чином завірені копії заявок на поставку товару, видаткові накладні, платіжні документи, акти звірок тощо.
Цей договір складений українською мовою в двох оригінальних примірниках, що мають рівну юридичну силу по одному для кожної із сторін. Строк дії цього договору співпадає зі строком дії договору застави, але в будь-якому разі продовжується на строк, який необхідний для виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за договором належним чином і в повному обсязі (пункт 8 договору відступлення).
Позивач зазначає, що ТОВ «Петрікор Вайн» було порушено умови кредитного договору, у зв`язку з чим позивач як заставодержатель за договором застави відповідно до пункту 3.2 договору застави набув право на звернення стягнення на предмет застави за договором застави шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, в тому числі шляхом здійснення уступки прав вимоги, внаслідок чого, враховуючи настання відкладальних умов, які передбачені абзацами 1 та 2 пункту 3 договору відступлення, до банку, як нового кредитора, перейшло право вимоги коштів від боржника за контрактом на загальну суму 1300000,00 грн.
Таким чином, позивач вважає, що після набуття ним права вимоги коштів до боржника за договором поставки, то новим постачальником є Акціонерне товариство «Оксі Банк».
При цьому, як наголошує банк відступлення права вимоги до відповідача за договором поставки, відбулося у повному обсязі саме 02.04.2025, тобто в момент виставлення вимоги про повернення кредиту та сплати процентів до ТОВ «Петрікор Вайн», і до банку перейшло дійсне право грошової вимоги до відповідача - право вимоги коштів на загальну суму 1300000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, повідомленням від 02.04.2025 за вих. №1030-339 позивачем було проінформовано ТОВ «Сільпо-Фуд» про те, що виконання зобов`язань за договором поставки №414Р від 18.11.2022 необхідно здійснювати на користь нового кредитора - Акціонерного товариства «Оксі Банк».
Втім, як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» не здійснювало жодних врегулювань заборгованості перед банком за договором поставки №414Р від 18.11.2022.
З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з вимогою №1030-679/БТ від 05.08.2025, у якій просив здійснити повний розрахунок з банком за договором поставки №414Р від 18.11.2022 в сумі 1300000,00 грн.
У відповідь на вимогу позивача, відповідач листом №ФР-3924 від 02.09.2025 просив надати письмову згоду ТОВ «Сільпо-Фуд» на передачу в заставу прав вимоги за договором поставки №414Р від 18.11.2022, виходячи з наданої копії повідомлення ТОВ «Петрікор Вайн» №2608 від 26.08.2024.
Враховуючи, що відповідач за наслідками розгляду вимоги позивача №1030-679/БТ від 05.08.2025 залишив її без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №41/24-ВКЛ від 09.08.2024 в сумі 2500000,00 грн заборгованості по строковому кредиту, 50958,90 грн заборгованості по строкових процентах, 46027,40 грн заборгованості про прострочених процентах, звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26.08.2024 року укладеного між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» щодо отримання грошових коштів за договором поставки №414Р від 18.11.2022 шляхом стягнення 1300000,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд».
У свою чергу, відповідач проти задоволення позову заперечив, вказавши на те, що третя особа (ТОВ «Петрікор Вайн») не зверталася до відповідача за отриманням письмової згоди на передачу в заставу права вимоги за договором поставки та на укладення договору застави та договору відступлення, і, відповідно, відповідач таку згоду не надавав у порядку визначеному пунктом 12.2 договору поставки, а надане третьою особою позивачеві повідомлення не свідчить про те, що така згода була надана самим відповідачем, тому у останнього відсутній обов`язок виконувати вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет застави та погашення заборгованості за договором поставки саме позивачеві, а не третій особі. 
Окрім того, відповідач зауважив на недотриманні позивачем встановленої законодавством процедури звернення стягнення на предмет застави, а задоволення позовних вимог за цим позовом, призведе до того, що позивач фактично отримає стягнення заборгованості відповідача і з третьої особи за кредитним договором № 41/24-ВКЛ від 09.08.2024 у подвійному розмірі, що призведе до незаконного збагачення позивача та порушення майнових прав третьої особи.
Оцінюючи подані учасниками процесу докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Стаття 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 встановлено, що 09.08.2024 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - банк, кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» (далі - позичальник) укладено кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії №41/24-ВКЛ (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець надає грошові кошти (відкриває відновлювану відкличну кредитну лінію) (надалі - кредит) позичальнику в розмірі 2500000,00 грн (далі - ліміт кредитної лінії) на строк із 9 серпня 2024 по 7 серпня 2025 (включно), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити фіксовану процентну ставку у розмірі 24% (двадцять чотири відсотки) річних, а також комісії на умовах, передбачених договором. Кредит надається на поповнення обігових коштів.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 Цивільного кодексу України).
При цьому, за умовами частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до статей 547, 548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2025 у справі №924/413/25 встановлено, що за умовами пункту 3.1 договору (із врахуванням додаткового договору №1 від 31.01.2025) виконання позичальником зобов`язань за договором забезпечується, зокрема, договором застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26 серпня 2024 року. Предметом застави є: майнові права за договором поставки № 414Р від 18.11.2022, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (ідентифікаційний код 40720198).
Стаття 1 Закону України «Про заставу» визначає, що застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 574 Цивільного кодексу України).
За умовами частини 3 статті 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.
Частиною 1 статті 576 Цивільного кодексу України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.
Судом встановлено, що 26.08.2024 року між Акціонерним товариством «Оскі Банк», як заставодержателем та/або банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 щодо отримання грошових коштів за договором поставки №414Р від 18.11.2022 (далі - договір застави), предметом якого за умовами пункту 1.1 є те, що заставодавець передає в заставу майнові права, зазначені в п. 1.4 цього договору (далі - предмет застави). За домовленістю сторін, станом на дату укладення цього договору, вартість предмету застави складає 1300000,00 гривень (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок).
Відповідно до пункту 1.4 договору застави предметом застави за цим договором є: майнові права заставодавця за договором поставки №414Р від 18.11.2022 (надалі - контракт), укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (код ЄДРПОУ 40720198), які полягають у праві вимоги грошових коштів, що виникає у застоводавця за контрактом з ТОВ «Сільпо-Фуд» (боржник за контрактом), що складаються із сум оплати за поставлений заставодавцем товар (алкогольну продукцію в асортименті) в розмірі 1300000,00 гривень (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок) за відвантажену алкогольну продукцію в асортименті. Предметом застави також є: весь обсяг майнових прав заставодавця за контрактом; майнові права на отримання коштів, які набуде заставодавець у разі зміни умов контракту, зокрема, у разі збільшення основної суми контракту (суми вкладу) тощо, після укладення цього договору; все, що отримає заставодавець за контрактом у разі виконання його боржником своїх зобов`язань за таким контрактом, відповідно до статті 52 Закону "Про заставу", зокрема, сплачені заставодавцю кошти за контрактом.
Згідно пункту 1.5 договору застави заставодавець свідчить, що предмет застави до цього часу не є предметом застави за іншими зобов`язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, щодо нього відсутні будь-які обтяження, в тому числі і податкова застава. Заставодавцем отримано письмову згоду ТОВ «Сільпо-Фуд» на передачу у заставу прав вимоги за контрактом та укладання цього договору згідно з умовами п. 8.17. контракту. Укладення і виконання заставодавцем цього договору не суперечить жодному положенню угод (правочинів) з третіми особами.
З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі Коммерц», як покупцем, було укладено договір поставки №414Р (далі - договір поставки), предметом якого за умовами пункту 1.1 є обов`язок постачальника передати у власність покупця, а покупця прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору та замовлення.
Відповідно до пункту 1.2 договору поставки товар поставляється в асортименті, узгодженому сторонами договору в логістичній специфікації (додаток №1) та за цінами, що визначені в прайс-листі (додаток №2), які є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно пункту 2.1 договору поставки асортимент товару, що поставляється за договором, відображається сторонами в логістичній специфікації. Логістична специфікація може бути змінена винятково за попереднім узгодженням сторін відповідно до умов договору. У логістичній специфікації, навпроти кожної асортиментної позиції, повинен бути вказаний унікальний артикул (фоззі-код), присвоєний відповідно до бази даних покупця. Позиції у логістичній специфікації повинні бути впорядковані в алфавітному порядку за назвою товару.
За умовами пункту 2.2 договору поставки товар з асортименту, вказаного у логістичній специфікації, поставляється постачальником окремими партіями товару, у кількості та асортименті відповідно до замовлення, узгодженого сторонами у встановленому цим договором порядку.
Пунктами 2.4, 2.5 договору поставки встановлено, що ціна товару, що поставляється за договором, відображається сторонами в прайс-листі. У погоджену сторонами ціну товару входять усі витрати, що несе постачальник при виготовленні та поставці товару. Внесення змін до прайс-листа можливе винятково за попереднім узгодженням сторін відповідно до умов даного договору. Ціна товару, згідно з якою постачальник поставляє товар покупцю, має бути вказана в накладних, які надаються постачальником покупцю разом із партією товару, та повинна відповідати ціні товару, вказаній в прайс-листі.
Відповідно до пункту 2.9 договору поставки обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної, зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених розділом 4 договору, а також відповідність цін в накладній діючому прайс-листу та належне виконання постачальником вимог п. 4.7 даного договору. При відсутності одного з зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, постачальник повинен надати відсутні документи або привести документи у відповідність до вимог чинного законодавства України та вимог цього договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки.
Згідно пункту 2.10 договору поставки оплата за товар здійснюється протягом 70 календарних днів від дати поставки (дати поставки/дати реалізації товару покупцем) за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п.п. 2.9 договору. Якщо постачальник виконав вимоги п. 2.9 даного договору пізніше 10-денного (десятиденного) строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання постачальником всіх умов п. 2.9 даного договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу - всі інші платежі, передбачені договором.
Зобов`язання постачальника по поставці товару виникають на підставі замовлення покупця (надалі - замовлення), яке повинно відповідати умовам даного договору. Постачальник зобов`язується здійснити поставку партії товару в асортименті, кількості і за цінами, що зазначені у погоджених сторонами додатках - замовленні, логістичній специфікації та прайс-листі (пункти 3.1, 3.2 договору поставки).
Пунктом 3.3 договору поставки визначено, що постачальник зобов`язується здійснювати поставку товару за адресою логістичного об`єкта покупця, в строк та в час, що вказані в замовленні на умовах DDP, Інкотермс 2010.
Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 договору поставки умови цього договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, яка повинна бути викладена в письмовій формі. Зміни умов даного договору, або доповнення до нього, відображаються сторонами в додаткових угодах до цього договору. Повноваження осіб на підписання цього договору засвідчуються підписами сторін. Відповідальність за наслідки підписання договору не уповноваженою особою покладається на сторону, яка підписала договір.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині зобов`язань, що залишились не виконаними на вказану дату - до повного виконання таких зобов`язань сторонами. У тому випадку, якщо сторони, у строк не менш ніж за 20 (двадцять) днів до закінчення строку дії даного договору, не повідомлять одна одну про бажання розірвати договір або укласти новий договір, то договір вважається продовженим строком на один рік на тих самих умовах (пункт 11.1 договору поставки). 
Згідно пункту 11.4 договору поставки сплив строку дії чи розірвання даного договору не звільняють сторони від виконання зобов`язань, прийнятих на себе по ньому.
При цьому, пунктом 12.2 договору поставки сторони встановили, що жодна зі сторін не має права передавати свої права за цим договором або права, які обумовлені існуванням цього договору, в тому числі заставляти права, передавати право вимоги або укладати договори про переведення боргу з третіми особами, укладати інші договори, які можуть мати як наслідок заміну кредитора або боржника за цим договором без письмової згоди іншої сторони. При порушенні зазначених умов укладені договори є недійсними та сторони не зобов`язані їх виконувати.
24.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі Коммерц», як первісним покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд», як новим покупцем, було укладено договір про заміну сторони в зобов`язанні за договором поставки №414Р від 18.11.2022 (далі - договір заміни), за умовами пункту 1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором заміни, первісний покупець відступає новому покупцю свої права та обов`язки по договору поставки, окрім таких прав та обов`язків: права отримання товару, поставка якого замовлена первісним покупцем та яка станом на дату набрання чинності цим договором заміни не відбулась, а також права підписання відповідних первинних документів щодо такої поставки; права повернення товару, що був поставлений первісному покупцю по договору поставки, а також права первісного покупця приймати від постачальника відшкодування сплаченої первісним покупцем вартості за вказаний в цьому пункті договору заміни товар у разі його повернення; обов`язку повернення зворотної тари або її оплати згідно з умовами договору поставки, яка була поставлена первісному покупцю по договору поставки.
За цим договором заміни, з моменту набрання ним чинності новий покупець одержує право (замість первісного покупця) вимагати від постачальника належного виконання його обов`язків щодо поставки товару та належного виконання інших обов`язків, передбачених договором поставки, та стає зобов`язаним перед постачальником здійснити замість первісного покупця обов`язки останнього щодо належної сплати за товар, обов`язки по сплаті якого не виконані на дату підписання цього договору заміни, здійснити оплату коштів за товар, який був отриманий первісним покупцем згідно підпункту 1.1. пункту 1 цього договору заміни, а також приймає на себе в повному обсязі інші права та обов`язки покупця за договором поставки, окрім вказаних в пункті 1 цього договору заміни (пункт 2 договору заміни).
Згідно пункту 3 договору заміни в день підписання цього договору заміни первісний покупець зобов`язаний передати новому покупцю всю необхідну інформацію та документи, пов`язані із переданням прав та обов`язків за цим договором заміни, а також копію договору поставки з усіма додатками та угодами.
Пунктами 4 та 5 договору заміни визначено, що передача прав та обов`язків за цим договором заміни не тягне за собою зміни умов договору поставки, крім тих, що передбачені цим договором заміни. За передачу прав та обов`язків за цим договором заміни первісний покупець та новий покупець здійснюють взаєморозрахунки на підставі окремо укладеної між ними угоди.
Цей договір заміни складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою, набирає чинності з «27» січня 2024 року, та діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Договір заміни укладається у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін, а в разі його підписання з використанням кваліфікованих електронних підписів сторін - кожний з електронних примірників вважається оригіналом договору заміни (пункт 7 договору заміни).
Звертаючись до суду за даним позовом, банк зазначає, що ТОВ «Петрікор Вайн» було порушено умови кредитного договору, у зв`язку з чим, позивач, як заставодержатель, за договором застави відповідно до пункту 3.2 договору застави набув право на звернення стягнення на предмет застави за договором застави шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, в тому числі, шляхом здійснення уступки прав вимоги, внаслідок чого, враховуючи настання відкладальних умов, які передбачені абзацами 1 та 2 пункту 3 договору відступлення, до банку, як нового кредитора, перейшло право вимоги коштів від боржника за контрактом на загальну суму 1300000,00 грн.
У свою чергу, відповідач заперечуючи проти позову, вказує на те, що третя особа (ТОВ «Петрікор Вайн») не зверталася до нього за отриманням письмової згоди на передачу у заставу права вимоги за договором поставки та на укладення договору застави та договору відступлення, і, відповідно, відповідач таку згоду не надавав у порядку визначеному пунктом 12.2 договору поставки, а надане третьою особою позивачеві повідомлення не свідчить про те, що така згода була надана самим відповідачем, тому у останнього відсутній обов`язок виконувати вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет застави та погашення заборгованості за договором поставки саме позивачеві, а не третій особі.
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При цьому, частини 3-5 вказаної статті передбачають, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
Судом встановлено, що грошові зобов`язання боржника (ТОВ «Сільпо-Фуд») перед кредитором (ТОВ «Петрікор Вайн») за договором поставки №414Р від 18.11.2022 (з урахуванням договору від 24.01.2024 про заміну сторони в зобов`язанні за договором поставки №414Р від 18.11.2022) були передані у заставу, як забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Петрікор Вайн» перед АТ «Оксі Банк» за кредитним договором №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, на підставі договору застави майнових прав №41/24-ВКЛ-МП-3 від 26.08.2024 укладеного між ТОВ «Петрікор Вайн» та АТ «Оскі Банк».
Відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовий аналіз наведеної вище норми свідчить про те, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, однак сторони не позбавлені можливості додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.
Зі змісту пункту 12.2 договору поставки вбачається, що жодна зі сторін не має права передавати свої права за цим договором або права, які обумовлені існуванням цього договору, в тому числі заставляти права, передавати право вимоги або укладати договори про переведення боргу з третіми особами, укладати інші договори, які можуть мати як наслідок заміну кредитора або боржника за цим договором без письмової згоди іншої сторони. При порушенні зазначених умов укладені договори є недійсними та сторони не зобов`язані їх виконувати.
Наведене свідчить, що сторони договору поставки, керуючись правом передбаченим статтею 516 Цивільного кодексу України передбачили у договорі порядок заміни, зокрема, кредитора у зобов`язанні та передання зобов`язань за таким правочином у заставу, що не суперечить положенням згаданої статті.
Відтак, для заміни кредитора у зобов`язанні та передачі зобов`язань за договором поставки №414Р від 18.11.2022 у заставу, ТОВ «Сільпо-Фуд», як боржник, повинно було надати письмову згоду згідно пункту 12.2 договору поставки.
Однак, станом на момент розгляду даної справи, в матеріалах справи відсутні будь-які листи та/або повідомлення у підтвердження надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» згоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Петрікор Вайн» на заміну кредитора та передачу грошових зобов`язань відповідача за договором поставки №414Р від 18.11.2022 у заставу, як міри забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Петрікор Вайн» перед АТ «Оксі Банк» за кредитним договором №41/24-ВКЛ від 09.08.2024.
При цьому, долучений до матеріалів справи лист самого ТОВ «Петрікор Вайн» від 26.08.2024 №2608 наданий АТ «Оксі Банк» для запевнення останнього про отримання від ТОВ «Сільпо-Фуд» згоди на заміну кредитора та передачу грошових зобов`язань відповідача за договором поставки №414Р від 18.11.2022 у заставу, як міри забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Петрікор Вайн» перед АТ «Оксі Банк» за кредитним договором №41/24-ВКЛ від 09.08.2024, не підтверджує надання такої згоди відповідачем без самого листа та/або повідомлення про надання відповідної згоди уповноваженою особою. Лист ТОВ «Петрікор Вайн» від 26.08.2024 №2608, без листа та/або повідомлення про надання згоди від самого ТОВ «Сільпо-Фуд» на заміну кредитора та передачу грошових зобов`язань останнього у заставу, не може презюмуватися достовірним доказом у розумінні статті 78 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, враховуючи відсутність згоди відповідача на зміну кредитора у зобов`язанні та на передачу в заставу права вимоги за договором поставки, укладені між позивачем та третьою особою договори застави та відступлення права вимоги, не породжують правових наслідків для відповідача, оскільки не відбувається переходу до позивача прав у матеріальних правовідносинах.
За наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги.
Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Оксі Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про стягнення 1300000,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко