ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1418/26 Справа № 185/2488/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мельник Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Халупка С.В. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн., 

за участю:
захисника в режимі відеоконференції   Халупка С.В., 

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року 25.02.2026 року о 23.55 годині в м. Павлограді по вул. Дніпровській, 541 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volvo V50», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, як на місці, так і в медичному закладі КНП «ПЛІЛ» ПМР на нагрудну бодікамеру 795649, від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив п.2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі адвокат Халупко С.В. просить постанову суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що у даній справі відсутні належні та безспірні докази, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі. Зокрема, відсутня безперервна відеофіксація події, яка могла б підтвердити як факт керування транспортним засобом, так і факт відмови від проходження огляду. Зазначає, що у даній справі наявні суттєві сумніви щодо: факту керування транспортним засобом; факту належного проведення або пропозиції огляду; факту однозначної відмови; достовірності та узгодженості документів поліції. Ці сумніви не були усунуті судом першої інстанції, а отже відповідно до принципу презумпції невинуватості повинні тлумачитися на користь особи. Вказує, що рапорт працівника поліції, який був використаний судом як доказ, за своєю правовою природою є лише службовим документом, що відображає суб`єктивне сприйняття подій конкретною особою, і не має наперед встановленої доказової сили. За відсутності підтвердження його змісту іншими належними доказами він не може бути покладений в основу обвинувального рішення. Вважає, що покладення судом в основу постанови виключно документів, складених працівниками поліції, без їх належної перевірки та без підтвердження іншими доказами, є істотним порушенням норм процесуального права та свідчить про недоведеність вини особи. Також зазначає, що ключовим доказом у справі є акт огляду на стан сп`яніння, водночас аналіз його змісту свідчить про наявність внутрішньо суперечливих відомостей. Так, в акті зазначено, що огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився, оскільки особа відмовилась; разом з тим у цьому ж документі міститься запис у графі «з результатами згоден». Така конструкція є логічно несумісною та взаємовиключною. Вказує, що у матеріалах справи зазначено типові ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода. Разом з тим, такі формулювання є стандартними та широко використовуються у практиці складання адміністративних матеріалів, що само по собі не свідчить про реальну наявність стану сп`яніння у конкретної особи. Зауважує, що суд першої інстанції не здійснив належної перевірки зазначених ознак, не встановив, за яких саме обставин вони були виявлені, яким чином зафіксовані та чи підтверджуються іншими доказами. Зокрема, суд не перевірив: чи зафіксовані зазначені ознаки на відеозаписі; чи узгоджуються вони з поведінкою особи; чи могли вони мати інше походження (втома, стан здоров`я тощо). 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Халупка С.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення №584172 серії ЕПР1 від 06.02.2026 року, в якому вказані обставини інкримінованого адміністративного правопорушення, наявність посвідчення водія у ОСОБА_1 , про відеофіксацію правопорушення, та зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі;
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 06.02.2026 року о 00.45 год., відповідно до якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest» на місці зупинки, що зафіксовано на відеозапис. Акт підписаний водієм;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким 06.02.2026 року о 00.45 год. стосовно водія ОСОБА_1 в результаті виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова) було складено направлення до медичної установи КНП «ПЛІЛ» ПМР для проходження медичного огляду. Водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, розписався на бланку направлення;
- письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 від 06.02.2026 року, відповідно до яких останній власноруч намагався викласти свої пояснення, які неможливо прочитати;
- рапортом поліцейського від 06.02.2026 року, відповідно якого 06.02.2026 року близько 00.30 год. під час несення служби по вул.Дніпровська, 547 м.Павлограда за порушення комендантської години був зупинений автомобіль марки «Volvo V50», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода). В подальшому останньому було запропоновано пройти освідчення на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» або в медичному закладі, але водій ОСОБА_1 відмовився від продуття газоаналізатору «Драгер» та проходити медогляд в медичному закладі під відеозапис. Водія ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортного засобу. На підставі чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП;
- фото посвідчення водія ОСОБА_1 з додатку «Дія», копія документів на ТЗ;
- диском із записом інкримінованих подій. При перегляді диску судом було встановлено, що диск містить 3 відеофайли, два з яких зроблені відеореєстратором службового автомобіля поліції, один зроблений нагрудними камерами поліцейських. На записах, що були зроблені відеореєстратором службового автомобіля поліції, зафіксований рух автомобіля «Volvo», номерний знак НОМЕР_2 , по вул.Дніпровська в м.Павлограді в комендантську годину о 00:30 годині 06.02.2026 року та зупинка цього транспортного засобу після відповідних сигналів поліції. На відмітці часу «00:34» запису з відеореєстратора службового автомобіля поліції з автомобіля «Volvo», номерний знак НОМЕР_2 , з водійського місця виходить водій, який на вимогу поліцейських відкриває багажник транспортного засобу. Камера відеореєстратора зафіксувала обличчя водія. Водій палить та спілкується з поліцейськими. Два записи з відео реєстратора службового автомобіля поліції містять лише відеозаписи без звуку. На відеофайлі, що був зроблений нагрудною камерою поліцейського ОСОБА_2 , водій називає свої прізвище, ім`я, по батькові: ОСОБА_1 , дату народження. На відрізку часу «00:43» поліцейський у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння пропонує водію пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» або проїхати до медичної установи для встановлення такого стану. Водій відмовляється. В подальшому поліцейські складають матеріали про притягнення водія до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння. Поліцейські водію надають для огляду складені документи, роз`яснюють йому зміст складених документів, надають бланк письмових пояснень водія, в яких водій власноруч пише незрозумілим почерком свої пояснення. Водій під час спілкування з поліцейськими допускає ненормативну лексику, не заперечує факту вживання спиртних напоїв та керування транспортним засобом після цього. Водій на записах жодного зауваження з приводу того, що він не керував транспортним засобом та не був учасником дорожнього руху, не висловлює, будь-які зауваження при оформленні матеріалів поліцейськими не надає, всі складені поліцейськими документи підписує. На записах у водія наявні ознаки сп`яніння: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.
Надані докази були досліджені апеляційним судом.
Дослідивши вказані матеріали суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження захисника про недопустимість відеозапису, як джерела доказу. 
Доводи сторони захисту про те, що відеозапис є небезперервним, спростовуються дослідженими судом відеозаписами, на яких зафіксована хронологія подій з використанням спеціальних технічних засобів (бодікамери працівників поліції та відеореєстратором службового автомобіля поліції) за часом безперервно, і при їх огляді у суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованої на відеозаписах інформації, а тому відеозапис є належним та допустимим доказом. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-якого підроблення, псування чи спотворення запису під час апеляційного розгляду не виявлено. Таким чином, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи. 
Відтак, долучений до справи відеозапис у відповідності до ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано покладений судом в основу постанови. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції є об`єктивним доказом, тобто таким, який в процесі доказування не встановлюється від людей і не залежить від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Наявний відеозапис, як доказ, отриманий в порядку, визначеному законом, зокрема ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння.
Дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», сумісному Наказу МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», законів України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію».
Дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. 
Варто також зауважити, що в силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.
Враховуючи те, що працівники поліції пояснили ОСОБА_1 порядок огляду, останній відмовився від його проходження і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі, вказані дії утворюють самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.
Відтак, вимога працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах.  Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відтак оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Халупка С.В. — залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот