ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року Справа №915/1741/21(915/159/26) 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи
за позовом: 
1) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
2) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )
3) ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825)
про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договорів оренди земельних ділянок,
установив:
Представником ОСОБА_1 адвокатом Орловським М.А. за допомогою підсистеми “Електронний суд” ЄСІТС подано до Господарського суду Миколаївської області позовну заяву від 15.02.2026 до відповідача, якою позивач просить суд:
1) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”, ЄДРПОУ 33231825, місце знаходження Миколаївська область, Миколаївський район (колишній Вітовський район), с. Костянтинівка, вул. Миру,13, на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 – 54496 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 18 коп. заборгованості по орендній платі земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0045 за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки з врахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних;
2) розiрвати договір оренди землi від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0044;
3) розiрвати договір оренди землi від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0045.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.02.2026 головуючим у справі визначено суддю Адаховську В.С.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.02.2026 позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем п. 2, 4, 9 ч. 3 ст.162, п. 2 ч. 1 ст.164 ГПК України.
Зокрема, судом зазначено наступне: 
1) позовна заява не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін та інших учасників справи, що не відповідає п. 2 ч. 3 ст.162 ГПК України;
2) позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п. 9 ч. 3 ст.162 ГПК України);
3) зміст позовних вимог не відповідає складу позивачів у позовній заяві, враховуючи склад орендодавців договорів оренди землі. 
Адже, орендодавцями за зазначеними у позовній заяві договорами оренди землі є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У позовній заяві позивачем зазначений статус осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 “інша особа” без будь-яких обґрунтувань.
Позовна вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі на користь зазначених вище осіб не містить відповідного обґрунтування з урахуванням частки кожної із зазначених осіб у праві спільної власності на зазначені земельні ділянки (п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України);
4) прохальна частина позовної заяви не містить положень щодо розподілу судових витрат (п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України).
Крім того, судом звернуто увагу позивача та те, що статтею 4 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пп.1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, за подання позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору становить, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частиною 3 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет на 2026 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року у розмірі 3328,00 грн.
Абз. 2 ч. 7 ст. 6 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.
Зазначені вище обставини унеможливлюють визначення судом розміру судового збору, який позивач має сплатити за подання даного позову до суду.
Судом встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви.
Зазначену ухвалу суду доставлено в кабінет електронного суду представника позивача ОСОБА_1 адвоката Орловського М.А. 23.02.2026 о 13:00 год.
Відповідно до ст. 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Останнім днем строку для подання заяви про усунення недоліків позовної заяви є 05.03.2026 включно.
05.03.2026 представником позивачів адвокатом Орловським М.А. подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано: докази сплати судового збору, копію посвідчення УБД Зубкова О.В., докази на підтвердження повноважень, позовну заяву у новій редакції, докази направлення копії позовної заяви у новій редакції відповідачеві.
Позовна заява в новій редакції містить такі вимоги:
1.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”, ЄДРПОУ 33231825, місце знаходження Миколаївська область, Миколаївський район (колишній Вітовський район), с. Костянтинівка, вул. Миру,13, на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 – 54496 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 18 коп. заборгованості по орендній платі земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0045 за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки з врахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних в рівних частинах по 1/3 на кожного.
2.Розірвати договір оренди землі від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0044.
3.Розірвати договір оренди землі від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0045.
4.Судові витрати покласти на ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” в рівних частинах по 1/3 на кожного з позивачів.
Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на норми 526, 527, 530, 610, 612, ч.2 ст. 625, 626, 654, 792 ЦК України, 93 ЗК України, ст. 1, 13, 14 Закону України “Про оренду землі”, пп. 136.1, 170.1.1 Податкового Кодексу України та мотивовано тим, що ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” порушило свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельними ділянками з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0045 у 2021,2022, 2023, 2024 та 2025 роках та відповідно нехтує термінами, зазначеними у п. 4.4 договорів оренди землі від 15.08.2017, які є його істотною умовою. Зазначені обставини, свідчать про те, що ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” порушило умови договорів щодо строків виплати орендної плати. Внаслідок зазначених порушень позивач не отримав того, на що розраховував при укладанні договору, що дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору.
У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”.
Постановою суду від 13.09.2024, зокрема припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825), припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825) арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.; визнано боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825) арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 284 від 31.05.2013; адреса: вул. Садова, 18, оф. 5, м. Одеса, 65023, РНОКПП НОМЕР_4 ).
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2025 №78 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебувають у провадженні судді Ржепецького В.О. Підставою призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ є відрахування зі штату Господарського суду Миколаївської області головуючого у справі судді Ржепецького В.О.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.12.2025 головуючим у справі №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” визначено суддю Адаховську В.С.
Справу №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” прийнято до свого провадження суддею Адаховською В.С.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ), спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвалою від 11.03.2026 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825), відкрити провадження у справі та присвоїти їй номер №915/1741/23(915/159/26); розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами; у разі наявності у сторін заперечень проти розгляду справи без виклику сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання, яке відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 252 ГПК України); зобов`язати позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в 5-денний строк з дня отримання даної ухвали надати суду належні докази сплати судового збору у сумі 3328,00 грн кожний окремим платіжним документом. Зазначеною ухвалою судом встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.
16.03.2026 представником позивачів подано до господарського суду на виконання ухвали суду від 11.03.2026 платіжні документи на підтвердження сплати ОСОБА_2 та ОСОБА_2 судового збору.
Ухвалу суду від 11.03.2026 ліквідатору ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” арбітражному керуючому Дарієнко В.Д. доставлено до зареєстрованого електронного кабінету 12.03.2026. 
Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не подано.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”.
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін сторонами суду не подано.
Згідно з приписами ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у розумний строк. 

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
15.08.2017 між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з однієї сторони (далі – орендодавці) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (далі – орендар) укладений договір оренди землі (надалі – Договір), відповідно до п.1.1 орендодавці надають, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041 та 4823383400:01:000:0044, які розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та належать на праві приватної власності на підставі Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№21058208, 21059949, 21058169,21059878,21058125,21059835 від 19.06.2017. 
Відповідно до п.2.1. Договору, в оренду передаються земельні ділянки загальною площею – 9,3900 га та площею 0,3301 га, у тому числі ріллі 9,3900 га та 0,3301 га. 
Відповідно до п.2.3 Договору, нормативна грошова оцінка земельних ділянок на дату укладення договору становить: 4823383400:01:000:0041 – 119729,78 грн., 4823383400:01:000:0044 – 9204,50 грн.
Згідно п. 3.1. Договір укладено на 10 (десять) років. стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками
Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3591,89 грн, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, в т.ч. 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військовий збір за один календарний рік.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Зміна розміру орендної плати у зв`язку із щорічної індексацією здійснюється орендарем самостійно, на підставі офіційних даних про розмір індексації, без внесення змін та доповнень до договору ( п.4.3 Договору). 
Орендна плата вноситься з 01.07 поточного року по 01.06 наступного року (п. 4.4. Договору).
Орендна плата у грошовій формі може сплачуватися у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на особовий (картковий) рахунок орендодавця ( п.4.7 Договору).
Орендна плата може сплачуватися й у натуральній формі, передача продукції в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, згідно ринкових цін на відповідну продукцію, актуальних на момент підписання акту передачі продукції в рахунок орендної плати ( п.4.8 Договору). 
Відповідно до п.17 дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Згідно з Актом приймання-передачі земельної ділянки від 15.08.2017 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (орендодавці) передали, а Товариство з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (орендар) прийняло у своє користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номерами: 4823383400:01:000:0041 загальною площею 9,3900 га та 4823383400:01:000:0044 загальною площею 0,3301 га, які знаходяться в межах Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. 
Договір та Акт приймання-передачі земельної ділянки від 15.08.2017 сторонами підписано та скріплено печаткою відповідача.

Крім того, 15.08.2017 між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з однієї сторони (далі – орендодавці) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (далі – орендар) укладений договір оренди землі (надалі – Договір), відповідно до п.1.1 орендодавці надають, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0042 та 4823383400:01:000:0045, які розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та належать на праві приватної власності на підставі Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності №№21055106, 21061407, 21056550, 21062747, 21055007, 21061136, 21056498, 21062709, 21054952, 21061004,21056451, 21062087 від 19.06.2017.
Відповідно до п.2.1. Договору, в оренду передаються земельні ділянки загальною площею – 9.3900 га та площею 0,3299 га, у тому числі ріллі 9,3900 га та 0,3299 га. 
Відповідно до п.2.3 Договору, нормативна грошова оцінка земельних ділянок на дату укладення договору становить: 4823383400:01:000:0042 – 119729,78 грн., 4823383400:01:000:0045 – 9204,50 грн.
Згідно п. 3.1. Договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. 
Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3591,89 грн, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, в т.ч. 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військовий збір за один календарний рік.
Обчислення розміру орендної плати за землю за землю здійснюється з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Зміна розміру орендної плати у зв`язку із щорічної індексацією здійснюється орендарем самостійно, на підставі офіційних даних про розмір індексації, без внесення змін та доповнень до договору ( п.4.3 Договору). 
Орендна плата вноситься з 01.07 поточного року по 01.06 наступного року (п.4.4. Договору).
Орендна плата у грошовій формі може сплачуватися у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на особовий (картковий) рахунок орендодавця ( п.4.7 Договору).
Орендна плата може сплачуватися й у натуральній формі, передача продукції в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, згідно ринкових цін на відповідну продукцію, актуальних на момент підписання акту передачі продукції в рахунок орендної плати ( п.4.8 Договору). 
Відповідно до п.17 дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Згідно з Актом приймання-передачі земельної ділянки від 15.08.2017 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (орендодавці) передали, а Товариство з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (орендар) прийняло у своє користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номерами: 4823383400:01:000:0042 загальною площею 9,3900 га та 4823383400:01:000:0045 загальною площею 0,3299 га, які знаходяться в межах Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. 
Договір та Акт приймання-передачі земельної ділянки від 15.08.2017 сторонами підписано та скріплено печаткою відповідача.
Про право власності позивачів та речове право відповідача на зазначені земельні ділянки свідчать наявні в матеріалах справи витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2017 та інформація Державного земельного кадастру на право власності та речові права на земельну ділянку від 11.09.2025.
Так, земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:01:000:0042 належить на праві спільної часткової власності:
- ОСОБА_3 , розмір частки 1/4, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90308850 від 22.06.2017; розмір частки 1/12, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90339120 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_2 , розмір частки 1/4, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90308223 від 22.06.2017; розмір частки 1/12, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90337867 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_1 , розмір частки 1/4, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90307775 від 22.06.2017; розмір частки 1/12, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90337128 від 22.06.2017.
Земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:01:000:0045 належить на праві спільної часткової власності:
- ОСОБА_3 , розмір частки 1/4, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90315994 від 22.06.2017; розмір частки 1/12, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90347447 від 22.06.2017;
- ОСОБА_2 , розмір частки 1/4, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90315660 від 22.06.2017; розмір частки 1/12, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90347189 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_1 , розмір частки 1/4, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90315310 від 22.06.2017; розмір частки 1/12, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90342801 від 22.06.2017.
Земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:01:000:0041 належить на праві спільної часткової власності:
- ОСОБА_3 , розмір частки 1/3, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90324702 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_2 , розмір частки 1/3, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90324057 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_1 , розмір частки 1/3, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90332795 від 22.06.2017.
Земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:01:000:0044 належить на праві спільної часткової власності:
- ОСОБА_3 , розмір частки 1/3, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90333278 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_2 , розмір частки 1/3, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90333034 від 22.06.2017; 
- ОСОБА_1 , розмір частки 1/3, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90323667 від 22.06.2017.
Як зазначено у позовній заяві, в порушення умов Договорів оренди землі від 15.08.2017 відповідачем не сплачено орендну плату за користування земельними ділянками з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0045 за період з 2021-2025 рр. включно. 
Обставини несплати відповідачем орендної плати за користування земельними ділянками стали підставою для звернення позивачів до господарського суду з даним позовом.
Предметом даного позову виступають майнові вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками та немайнові вимоги позивачів до відповідача про розірвання договорів оренди земельних ділянок.
Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При вирішенні даного спору судом враховано наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. 
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Законом України “Про оренду землі”.
Згідно положень ст. 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Положеннями ст. 13 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Стаття 21 вказаного Закону визначає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Пунктом 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Пунктом 288.4. ст. 288 вказаного Кодексу передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до п. 288.5. ст. 288 того ж Кодексу, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до підпункту “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Так, несплата орендарем відповідної плати за орендовану земельну ділянку по договору оренди є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. У такому випадку орендодавець має право на захист своїх порушених прав.
В свою чергу невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (невнесення відповідачем орендної плати) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача. 
Адже згідно зі статтями 1, 13 Закону України “Про оренду землі” основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність або відсутність заборгованості за земельним податком та орендною платою (п. 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. N 6 “Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин”).
Надаючи оцінку доводам позовної заяви щодо обставин, які стали підставою для подання даного позову, господарський суд виходить з того, що, зокрема, оскільки виконання умов Договорів оренди землі від 15.08.2017 з оплати орендних платежів є обов`язком відповідача, то тягар доказування належного виконання цього обов`язку лежить на відповідачеві. 
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування “вірогідності доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі “Дж. К. та Інші проти Швеції” (“J.K. AND OTHERS v. SWEDEN”) ЄСПЛ наголошує, що “у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування “поза розумним сумнівом (“beyond reasonable doubt”). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням “балансу вірогідностей”. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).
Відповідачем доказів виконання умов Договорів оренди землі від 15.08.2017 щодо своєчасної сплати орендної плати за користування земельними ділянками суду не подано.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність та обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками за період 2021-2024 роки.
Щодо вимог позивачів про стягнення орендної плати за 2025 рік, суд зазначає що враховуючи положення п. 4.4. Договорів, станом на момент подання позивачами даного позову до господарського суду – 15.02.2026, кінцевий строк виконання зобов`язання за 2025 рік (01.06.2026) ще не настав.
Крім того, суд зазначає, що позовна заява не містить розрахунку та обгрунтування обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, як передбачено п. 4.3. Договорів оренди землі.
Разом з тим, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” позивачами нараховано та заявлено до стягнення з відповідача заборгованість по орендній платі з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.
За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування – це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. 
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.
Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.
На підставі ст. 625 ЦК України позивачі правомірно нарахували та просять суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування.
Разом з тим, перевіривши розрахунок позивачів щодо нарахування інфляційний втрат та 3% річних, судом встановлено наступне.
Позивачами здійснено нарахування інфляційних втрат за період, в якому строк виконання зобов`язання ще не настав, а саме:
- за 2021 рік здійснено нарахування за період з січня 2021 року по грудень 2021 року, в той час як кінцевий строк виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2021 рік, відповідно до п. 4.4. Договорів по 01.06.2022;
- за 2022 рік здійснено нарахування за період з січня 2022 року по грудень 2022 року, в той час як кінцевий строк виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2021 рік, відповідно до п. 4.4. Договорів по 01.06.2023;
- за 2023 рік здійснено нарахування за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, в той час як кінцевий строк виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2023 рік, відповідно до п. 4.4. Договорів по 01.06.2024;
- за 2024 рік здійснено нарахування за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, в той час як кінцевий строк виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2024 рік, відповідно до п. 4.4. Договорів по 01.06.2025.
Приписами ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 ГПК України.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.237 ГПК України).
З огляду на зазначене, у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат слід відмовити.
Суд також зазначає, що матеріали справи не містять обгрунтованого розрахунку нарахування заявлених до стягнення 3% річних із зазначенням сум, на які здійснено нарахування, періодів нарахування, що унеможливлює перевірку судом правильності нарахованих сум.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, а саме: за Договором оренди землі від 15.08.2017, об`єктами оренди за яким є земельні ділянки з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0045 стягненню підлягає заборгованість по орендній платі в сумі 14367,56 грн (3591,89 грн * 4), за Договором оренди землі від 15.08.2017, об`єктами оренди за яким є земельні ділянки з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0044 стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає заборгованість по орендній платі в сумі 14367,56 грн (3591,89 грн * 4), а загалом 28735,12 грн в рівних частинах на користь кожного з позивачів.
У задоволені позовних вимог в частині стягнення орендної плати за вказаними договорами за 2025 рік, інфляційних нарахувань та 3% річних слід відмовити.

Щодо позовних вимог про розірвання Договорів оренди землі, суд зазначає наступне.
За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частинами 3, 4 ст. 31 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України “Про оренду землі”, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Згідно ст. 24, 25 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Як зазначено вище, відповідно до п.17 дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
З урахуванням наведеного вище, чинним законодавством передбачена можливість розірвання договору саме у разі систематичної несплати орендних платежів. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання спірних договорів оренди землі в судовому порядку внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати, що є істотним порушенням умов цих договорів.
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів про розірвання Договорів оренди землі від 15.08.2017, укладених між сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 13 ч. 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення УБД, додана до позовної заяви, отже позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що судовий збір у цій справі в загальному розмірі 8410,81 грн, від сплати якого звільнений ОСОБА_1 , підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України.
Крім того, за подання даного позову до господарського суду судовий збір сплачено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 9984,00 грн кожним.
З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 8410,81 грн.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість за договорами оренди землі від 15.08.2017 по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0045 за 2021-2024 роки в сумі 9578,37 грн.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договорами оренди землі від 15.08.2017 по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0045 за 2021-2024 роки в сумі 9578,37 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) заборгованість за договорами оренди землі від 15.08.2017 по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0044, 4823383400:01:000:0045 за 2021-2024 роки в сумі 9578,37 грн.
5. Розірвати Договір оренди землі від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0041, 4823383400:01:000:0044.
6. Розірвати договір оренди землі від 15.08.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:01:000:0042, 4823383400:01:000:0045.
7. Відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення орендної плати за договорами оренди землі від 15.08.2017 за 2025 рік, інфляційних нарахувань та 3% річних.
8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825) в дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795); отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 8410,81 грн судового збору.
9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 8410,81 грн.
10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 8410,81 грн.
11. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська